58 



Proschs Afhandling vundne Resultater, paa en Undersögclsc af 

 netop de samme Exemplarcr, der have staaet til hans Raadighed. 

 De Forhold, der have bevæget Forfatteren til at henfore sin 

 Art til Cranchia- Slægten, angiver han selv at være folgende: 



1. den store slappe foldede Sæk med yderst smaac cnde- 

 stillede Finner, 



2. Armenes Stilling indenfor Fangarmene, og endelig 



3. Sækkens umiddelbare Sammenhæng med Tragten. 



Vel frembyder den nye Form ogsaa nogle Afvigelser fra 

 Cranchia- Slægten, idet nemlig: 



1. Forbindelsen mellem Hoved og Sæk ikke er tilveicbragl 

 ved en Sammcnvoxning men ved en saakaldt falsk Led- 

 forbindelse, 



2. Fangearmene gjennem deres hele Længde ere forsynede 

 med Sugere, og 



3. Oinene ere paafaldende store og frerastaaende ; 



men med Undtagelse af den forste vil Forfatteren kun tillægge 

 disse Afvigelser Betydning som Artskjendctegn, og selv denne 

 kan som sagt efter hans Mening ved Siden af den övrige Over- 

 eensstemmelsc „i saa godt som alle væsentlige Punkter" kun 

 berettige til at opstille den nye Form som et Subgenus af 

 Cranchia -Slægten. 



Jeg skal ikke opholde mig ved nærmere at undersöge Vær- 

 dien af denne fra Forbindelsen mellem Hoved og Sæk hentede 

 Charakteer, da det under den Forudsætning, at Owenien forresten 

 virkelig i saa godt som alt Væsentligt stemmer overeens med 

 Cranchien, vistnok maa ansees for mindre væsentligt og for en 

 stor Deel afhængigt af subjeclivt Skjön, om den forstnævnte rettesi 

 opstilles som en Underslægt af den sidste eller om de hellere 

 skulle stilles umiddelbart ved Siden af hinanden som lo lige- 

 berettigede Slægter. Men jeg maa tilstaae, at jeg ikke kan ind- 

 römme Forudsætningens Rigtighed, og at jeg Iroer, at ligesom 

 Forfatteren neppe i eet og alt har ojjfattet Cranchiens Charakteer 

 ganske rigtigt, saaledes har han deels ikke bemærket alle de 



