xcv 



att låta tanken på en beskickning till Sverige falla och att 

 invänta de uppdrag, Camerarius kunde erhålla *). 



I början af April anlände instruktionerna af den 4 Mars 

 till 'Haag med hofmarskalken Ditrich von Falkenberg, som 

 skulle samverka med Camerarius i dennes negociation och 

 i Nederländerna värfva några regimenten för Gustaf Adolfs 

 räkning. Kort derefter, den 18 April n. st., erhöll Came- 

 rarius företräde inför generalstaterna och framlade inför 

 dem sin konungs alliansplan i hela dess omfattning. Han 

 tillvann sig dock icke ett odeladt bifall. Man ansåg dels 

 att det företag, i hvilket konungen ärnade kasta sig, öfver- 

 stege hans krafter, dels att han i främsta rummet hade sin 

 egen storhet och fördel i sigte. Ej mindre bestämdes ge- 

 neralstaternas tveksamma hållning af fruktan för att bryta 

 med kejsaren. Detta visade sig under ett samtal mellan 

 Camerarius och Falckenberg samt tvenne generalstaternas 

 deputerade Bass och Beaumont. De sistnämnda föreslogo, 

 att man skulle åtnöja sig med att utrusta krigsfartyg för 

 att genom dem låta convoyera handelsfartyg i Östersjön och 

 sålunda skydda handeln för krigets faror. Camerarius och 

 Falkenberg anmärkte härtill, att konungen af Danmark kanske 

 icke skulle tillåta" det och att hufvudsaken, att motarbeta 

 det kejserliga inflytandet i Östersjön, derigenom icke skulle 

 uppnås. Medan man ännu kunde uträtta något borde man 

 taga saken om hand med förenade krafter. Bass invände, 

 att om man äfven visste, hvilken kejsarens sinnesstämning 

 mot generalstaterna vore, desse dock för sin handels skull 

 icke gerna kunde besluta sig för att öppet förklara kejsaren 

 krig. Hellre borde man välja andra utvägar. Under ett 

 senare samtal yttrade sig Beaumont i samma riktning 2 ). 



J ) Arend, Hl, 4 sid. 471. 



2 ) En oundertecknad berättelse, troligen af Falkenberg i R. A. 

 Oxenstj. saml. Förh. mellan Sverige och Nederländerna 1612—1654. 



