andra, hvilka ville verka för förbundets gemensamma syfte- 

 mål, skulle hafva rätt att ansluta sig till detsamma. Ingen 

 af de konfedererade finge utträda ur förbundet, innan dess 

 syftemål blifvit uppnådt 1 ). 



Härefter följa under titeln „De modo assistentiae" 2 ) 

 bestämningar om storleken af de bidrag, bundsförvandterne 

 skulle lemna till det gemensamma företaget, hvilka bestäm- 

 ningar skulle sammanfattas i en speciel bitraktat. För sin 

 del lofvade Gustaf Adolf, att om han erhölle ledningen af 

 förbundet och det blifvande fälttåget, bidraga med 20,000 

 man fotfolk och 8,000 ryttare och att utrusta en flotta af 

 50 segel för att skydda Östersjön och invid detta haf lig- 

 gande hamnar. Deremot skulle det åligga generalstaterna 

 att understödja konungen med 50,000 riksdaler i månaden 

 och att på förhand erlägga tre månaders subsidiemedel eller 

 150,000 riksdaler. Dessutom skulle de vara förpliktade att, 

 för att motarbeta fiendens planer i Nordsjön, derstädes upp- 

 ställa 12 välrustade skepp, hvilka skulle stå under konun- 

 gens af Sverige direktion och icke finge föras annorstädes, 

 än Gustaf Adolf det önskade. För att ytterligare underlätta 

 krigföringen, skulle konungen af Sverige hafva rätt att upp- 

 rätta licenter eller tullar vid några hamnar i Tyskland, hvar- 

 vid generalstaterna med råd och dåd borde bistå honom. 

 Slutligen stadgas i motsats till fördraget af år 1614, att de 

 i fördraget faststälda bidragen skulle utgå, äfven om den 

 ene eller andre af de förbundna vore inbegripen i krig på 

 annat håll. 



Om dock generalstaterna icke ville ingå ett nytt för- 

 bund, utan endast förnya det gamla, egde Camerarius att 

 bifalla äfven dertill, dock med vissa förbehåll, hvilka i in- 



1 ) Handl. sid. 84—88. 17—31. 



2 ) Handl. sid. 89. 



