och begåfvo sig till Dantzig, der de qvardröjde under loppet 

 af vintern. Ännu under början af år 1628 bragte de nya 

 underhandlingar om stillestånd å bane, men äfven nu resul- 

 tatlöst. Slutligen lemnade de krigsskådeplatsen och åter- 

 kommo under början af Juni månad till sitt hemland *). 



Beskickningen hade fullständigt misslyckats, ty hvar- 

 ken hade sändebuden utverkat något till förmon för den ne- 

 derländska handeln eller å väga bragt ett närmande mellan 

 de stridande magterna. Det var tydligt, att Gustaf Adolf 

 icke af hänsyn för nederländska handelsintressen ville afstå 

 från någon af de fördelar, han vunnit i Preussen. 



Men å andra sidan blef det evangeliska Europas ställ- 

 ning, hvari enligt Gustaf Adolfs uppfattningssätt den främsta 

 bevekelsegrunden till ett närmande mellan Sverige och Ne- 

 derländerna förelåg, allt farligare. Kristian IV var i grund 

 slagen; den danska halfön öfversvämmades af fiender; Öster- 

 rike och Spanien uppkastade gemensamt planer att fullkom- 

 ligt till intet göra det evangeliska partiet i norra Tyskland; 

 Östersjön skulle förvandlas till ett tyskt haf, och kejsaren 

 skulle förvärfva sig herraväldet öfver sundet. Inför en så- 

 dan situation tycktes alla enskilda intressen böra gifva vika. 

 Östersjöfrågan blef af större betydelse än någonsin förut, 

 och alla krafter tycktes böra förena sig för att skydda detta 

 haf och de invid detsamma liggande länderna. I sådant 

 syfte närmade sig Gustaf Adolf sin gamla medtäflare, Kri- 

 stian IV, och samtidigt vände han sig till Nederländerna 

 med nya förbundsanbud. Under slutet af år 1627 erhöll 

 Camerarius befallning att hos generalstaterna förnya det 

 gamla förslaget om fälttåg i östra Tyskland och att tillika 

 föreslå dem gemensam aktion till sjös med syfte att hindra 



*) Ambassadberättelsen är införd hos Aitzema a. st. Ett ut- 

 förligt referat deraf finnes hos Arend a. st. III. 4 sid. 223—233. 



