sin stat fredlig ro och trygghet. Om några sammankomster 

 komme till stånd, skulle de på allt sätt verka för fred eller 

 stillestånd. Visade sig detta svårt eller omöjligt skulle de 

 åtminstone söka utverka, att handel och sjöfart å båda sidor 

 skulle lemnas fullt fria och att neutrala magter icke genom 

 kriget skulle lida obehag eller intrång. Denna sak rörde 

 på det närmaste de förenade provinsernas intresse och väl- 

 färd och sändebuden skulle derför deri använda all sin skick- 

 lighet och framhålla alla de skäl och motiv, som talade 

 derför. Skulle konungen af Sverige härvid göra svårigheter, 

 borde sändebuden med allvar framhålla att alliansen mellan 

 honom och de förenade provinserna hvilade på ömsesidiga 

 intressen och att generalstaterna vid särskilda tillfällen hade 

 bevisat konungen tillgifvenhet och tjenst och nu väntade af 

 honom motsvarande vitnesbörd om god vilja. Inför magistra- 

 terna och myndigheterna i Dantzig och Köningsberg, med 

 hvilka städer Nederländerna länge stått i vänskaplig förbin- 

 delse, borde sändebuden tillkännagifva generalstaternas åstun- 

 dan att verka för handelns upprätthållande och för befästande 

 af invånarenes fri och rättigheter. Några slutartiklar äro 

 betecknande för den anda, som genomgår instruktionen. 

 Generalstaterna hade, heter det, lärt känna, att konun- 

 gen af Sverige öppnat underhandlingar med den spanska re- 

 geringen i Brussel om försäljning af svensk koppar. Sände- 

 buden borde med anledning deraf framhålla att generalsta- 

 terna på grund af hans M:s höga vishet, af hans omsorg om 

 det evangeliska väsendets gemensamma intresse och af hans 

 kungliga välvilja för de förenade provinserna icke kunde för- 

 moda att denna underhandling skulle blifva slutförd. Ty 

 den skulle icke allenast strida mot det förbund, som blifvit 

 upprättadt mellan hans M:t och generalstaterna, utan äfven 

 vara en åtgärd af fiendtlighet, ledande till dessas förderf. 



6 



