tresse, som generalstaterne dels genom en polsk ädling, som 

 infunnit sig i Haag, dels genom bref från Dantzig emottagit 

 bittra klagomål öfver Gustaf Adolf, hvars krigslystnad man 

 inför dem i mörka färger skildrat 1 ). Beslutet var enligt hans 

 tanke, ett verk af köpmännen i Amsterdam, som fruktade 

 för sin handel och ville säkerställa densamma 2 ). Det var 

 redan i och för sig en ovanlig åtgärd att generalstaterna 

 genom deputerade adresserade sig till konungen af Polen, 

 med hvilken furste de icke förut haft några diplomatiska 

 förbindelser. 



Efter långvariga öfverläggningar blef de deputerades 

 instruktion affattad, i en anda, som vitnade om föga vänliga 

 känslor mot Sverige. Instruktionen ålade de deputerade att 

 i akt taga den största opartiskhet emot de stridande par- 

 terna. Funne de konungens af Polen sinne intaget af fördom 

 mot de förenade provinserna, skulle de med all diskretion 

 framhålla: att Nederländerna hållit sig neutrala i striden 

 mellan Sverige och Polen och att de af statsskäl voro så 

 intresserade af det polska rikets välgång att af dem äfven 

 för framtiden intet annat kunde väntas. Om konungen af 

 Polen sökte förmå dem till hjelp, bistånd eller förbund med 

 polska kronan, skulle de säga att generalstaternas afsigt i 

 främsta rummet varit att arbeta för krigets nedläggande och 

 att bjuda sin tjenst dertill; dock hade de i uppdrag att, i 

 händelse pacifikationsverket vunne framgång, äfven söka be- 

 fästa vänskapen mellan Nederländerna och Polen och träda 

 i traktat derom. Inför konungen af Sverige skulle de be- 

 tyga de förenade provinsernas tillgifvenhet och välvilja och 

 erinra honom om att hans vapen haft så lycklig framgång, 

 att han nu mera än förut borde känna sig manad att bereda 



*) Camerarius till Axel Oxenstj. j\ Dec. 1626. Handl. sid. 491. 

 *) Camerarius till Axel Oxenstj. '-f Jan. 1627. R. A. Hollandica. 



