generalstaterna sin åsigt om de nya svenska förslagen. Man 

 borde, enligt deras tanke, genom bref eller hellre genom 

 sändebud meddela sig såväl med konungen af Sverige som 

 med konungen af Polen, i afsigt att utverka att såväl Dant- 

 zig som Weichsel skulle blifva fria, på det att Nederländerna 

 skulle kunna bedrifva sin handel lika tryggt som derförinnan. 

 Om konungens af Sverige prisvärda afsigt att genom Preus- 

 sen skrida till återupprättandet af det allmänna väsendet i 

 Tyskland borde man rådfråga konungen af England, ty ge- 

 neralstaterna ensamma, om de äfven aldrig så mycket ön- 

 skade det, kunde icke i en sak af så stor vigt till godo se 

 konungens af Sverige önskningar, och sjelf kände denne bäst, 

 af huru stora bördor de trycktes J ). Det dröjde äfven nu 

 någon tid, innan generalstaterna gåfvo slutlig resolution i 

 frågan, men såsom Camerarius väntat sig, utföll densamma 

 fullt i enlighet med de holländska provincialständernas ut- 

 talade mening 2 ). Camerarius betraktade denna utgång så- 

 som ett nederlag. Ty då generalstaterna hänskjöto frågan 

 om en krigisk aktion i östra Tyskland till den engelska re- 

 geringen, var förslaget i och med detsamma fallet; från 

 England kunde numera, sedan den engelska regeringen un- 

 derlåtit att uppfylla äfven de löften, som blifvit gifna Kri- 

 stian IV, intet bistånd, knapt ens någon uppmuntran väntas. 

 Beslutet om att sända en legation till Preussen var åter 

 förestafvadt snarare af egennyttiga bevekelsegrunder än af 

 intresse för Gustaf Adolf. Det gälde att befrämja de för- 

 enade provinsernas handelsintressen, icke att, enligt Gustaf 

 Adolfs önskan, förmå Dantzig att afhålla sig från att under- 

 stödja konungen af Polen. Camerarius kunde så mycket 

 mindre förmoda, att bemedlingen skulle ske i Sveriges in- 



*) Handl. sid. 502. 



2 ) Camerarius till J. Salvius d. -& Jan. 1627. R. A. Höll. 



