LXXVII 



står knapt för Nederländerna någon annan handel än den, 

 som de bedrifva i städerna vid Östersjön, isynnerhet vid 

 Dantzig. Denna stad är liksom Nederländernas mat- och 

 sädesmagasin, och om man går tillförseln af säd från Polen 

 förlustig, skall man gå under af hunger. Den tull, som er- 

 lägges i det danska sundet, är redan allt för hög ; om hans 

 M:t ytterligare upprättar en ny tull vid Dantzigs hamn, skall 

 såväl den ena som den andra blifva odräglig l ). Ännu i sina 

 följande bref återkommer Camerarius till detta ämne och er- 

 känner tillika, att han endast med största svårighet kunnat 

 värja sig för de oroliga frågor, som blifvit honom gjorda. 

 Ett enskildt drag vitnar om att särskildt i Amsterdam för- 

 bittringen öfver Gustaf Adolfs handlingssätt hade stigit till 

 en ovanlig höjd. Med anledning af ett rykte att Polackarne 

 tillfogat Svenskarne ett stort nederlag, var man i denna stad 

 i begrepp att tända nattliga glädjeeldar och att låta storm- 

 klockorna ljuda, då jublet afbröts genom underrättelsen om 

 Kristian IV:s nederlag vid Lutter am Barenberge 2 ). Så 

 ringa vigt hade för en stor del af det nederländska folket 

 religiös frändskap i jämbredd med hotade materiela intressen. 

 Ju större fördelar, Gustaf Adolf vann i Preussen, der han 

 inom kort eröfrade Braunsberg, Elbing, Marienburg och andra 

 orter och uppförde starka befästningar vid Weichsel, dess 

 mera ökades missnöjet i Nederländerna. 



Det visade sig, med huru mångfaldiga svårigheter alla 

 underhandlingar mellan Sverige och generalstaterna numera 

 voro förbundna, då Camerarius i bref af den 27 Juli erhöll 

 befallning att å Gustaf Adolfs vägnar hos generalstaterna 

 förnya de gamla förbundsförslagen, att af dem begära un- 



') Camerarius till Axel Oxenstj. ^ 8 -^ i 1626. Handl. sid. 415. 

 *) Camerarius till Axel Oxenstj. x % Sept. 1626. Handl. sid. 434. 



