LXXII 



tyska stridigheterna, dess mera voro de nederländska stats- 

 männen böjda att närma sig detsamma. Deremot blef för- 

 bindelsen med hansestäderna och Sverige svagare, ty de 

 synpunkter, som föranledt anslutningen till dessa, hade nu- 

 mera bortfallit. Men en känsla af afund öfver Sveriges till- 

 tagande magt hade ännu endast i ringa mon gjort sig gäl- 

 lande. Om äfven eröfringen af Riga väckt farhogor, var det 

 dock först från och med sommaren 1626, då Gustaf Adolf 

 landsteg i Preussen och begynte utsträcka sina eröfringar 

 till områden, der Nederländerna hade vigtiga handelsintressen 

 att bevaka, som motiv af denna art blefvo ett bestämmande 

 moment i de politiska relationerna mellan Nederländerna och 

 Sverige. 



Någon tid efter det Camerarius i Juni månad 1626 

 återvändt till Haag erhöll han genom bref från Axel Oxen- 

 stjerna, dagt. den 6 Juni 1626, uppdraget att förbereda ge- 

 neralstaterna på att Gustaf Adolf skulle välja en ny skåde- 

 plats för sin strid mot Polen. Rikskansleren framlade tillika 

 bevekelsegrunderna till det steg, konungen beslutit taga. 

 Kämpade konungen fortfarande i Liffland, vore han fjerran 

 från de stora politiska händelserna och hindrad att meddela 

 sig med öfriga magter om de allmänna förhållandena. Preus- 

 sen deremot var på en gång ett fiendtligt och till Tyskland 

 gränsande område. Här kunde konungen angripa fienden 

 och kanske tvinga honom till rättvisa fredsvilkor. Men til- 

 lika vore han i tillfälle att underhandla med öfriga furstar, 

 så att desse, om de så önskade, med hans hjelp kunde verka 

 för Tysklands återupprättande. En omedelbar fördel skulle 

 konungen af Danmark och den gemensamma sakens öfrige 

 befrämjare härvid vinna, i det att de icke skulle behöfva 

 frukta en förening mellan konungen af Polen och kejsaren; 

 ty numera skulle Polen rikta alla sina krafter på släckandet 



