generalstaternas handlingssätt, skulle den hållning, denne 

 konung i akt toge, blifva af afgörande betydelse; ville han 

 följa rätta rådslag, kunde man vänta verksamt understöd 

 äfven af dessa. Till en början tycktes det dock vara lät- 

 tare, än man hade förmodat, att besegra svårigheterna. 

 Gynsamma underrättelser inlupo från England, dit Spens och 

 v. Bellin begifvit sig för att i förening med det pfaltziska 

 sändebudet i London, Eusdorf, öfvertala konung Jakob att 

 ansluta sig till det af Gustaf Adolf föreslagna förbundet. 

 Det engelska kabinettet förklarade sig villigt att sluta ett 

 anfalls- och försvarsförbund med konungen af Sverige och 

 de tyska furstarne, att öfverlemna ledningen af kriget åt 

 Gustaf Adolf och att erlägga en tredjedel af krigskostna- 

 derna. Visserligen voro de engelska statsmännens yttranden 

 i detaljfrågor sväfvande och obestämda, men man kunde 

 hoppas, att full klarhet skulle nås vid en kongress af alla 

 för saken intresserade magter, som skulle ega rum i Haag 

 den fg April 1625 1 ). Om resultaten af denna kongress hyste 

 Camerarius stora förhoppningar. Han lofvade att på förhand, 

 ehuru varsamt, meddela sig med prins Moritz och general- 

 staterna om de frågor, som der skulle behandlas, och an- 

 höll tillika, att regeringen i Sverige ville gifva honom sjelf 

 eller Kutgersius, hvilken han numera underrättade om Gu- 

 staf Adolfs planer, en instruktion, efter hvilken de kunde 

 rätta sig 2 ). 



På denna punkt stodo sakerna, då allt allmännare ryk- 

 ten om vidsträckta rustningar, företagna af Kristian IV, och 



*) Om Spens', Bellins och Rusdorfs underhandlingar i London 

 i Januari och Februari månader 1625, se Mémoires de Rusdorf publ. 

 par Cuhn tome I pag. 423 o. f. 



2 ) Camerarius till Axel Oxenstj. d. 7 Febr. 1625. Handl. sid. 

 152—153. 



