stort mellanrum aflägsnad från Tyskland; han nerskar i ett 

 rike, som af naturen är befäst och som genom tvenne haf 

 är skildt från oss; han har en säker och ständig fiende i 

 Polackarne, en bedräglig granne i Moskoviterne och en tvi- 

 velaktig vän i Danskarne. Och likväl erbjuder han icke blott 

 sina tillgångar och sin niagt, utan till och med sin egen 

 person för ett så fjerran krig. Jag finner ej ett liknande 

 exempel i historien. Lefve derför och blomstre den störste 

 och bäste konung; må Gud bevara hans kungliga M:t och 

 hedra honom med äran af att i annalerna och hos efter- 

 kommande bära namnet af Tysklands nämnare". Camera- 

 rius var icke den ende, som med glädje emottog underrät- 

 telsen om Gustaf Adolfs plan. Fredrik af Pfaltz skyndade 

 att skriftligt uttala sin tacksamhet derför '), och Moritz af 

 Oranien, som så likgiltigt upptagit Gustaf Adolfs föregående 

 anbud, „gillade densamma", såsom Camerarius uttrycker sig, 

 „af hela sitt hjerta och upphöjde Gustaf Adolf med sina lof- 

 ord till himmelen" 2 ). Dock var man icke blind för de svå- 

 righeter, som stodo att öfvervinna. Camerarius sjelf uttalar 

 sina farhogor i bref af den 2 Jan. 1625 n. st. 3 ) Gustaf 

 Adolfs vilkor, att tvenne hamnar skulle upplåtas åt honom, 

 så snart han landstigit på Tysklands jord, syntes Camerarius 

 svårt om icke omöjligt att genomdrifva, men ett ännu större 

 hinder låg i den fiendtlighet. hvarmed konungen af Danmark 

 utan tvifvel komme att betrakta Gustaf Adolfs företag. Dock 

 skulle äfven denne kunna förmås att följa pligtens bud, blott 

 det engelska hofvet å daga lade en för den tilltänkta allian- 

 sen gynsam sinnesstämning. Ty på konung Jakob i Eng- 

 land och hans omgifning berodde slutligen allt. Äfven för 



*) Moser patr. Arch. V sid. 90. 



2 ) Handl. sid. 121. 



3 ) Handl. sid. 124. 



