Tyskland, hvilka i främsta rummet borde återryckas från kato- 

 likernas händer. Under intryck af v. Bellins budskap afstod 

 Gustaf Adolf från tanken på en diversion genom Polen. Han 

 hade, yttrade han till v. Bellin, förut trott sig göra det all- 

 männa bästa en väsentlig tjenst genom kriget mot katoli- 

 kerne i Polen. Han hade anhållit om sina trosförvandters 

 understöd, i hopp att det derigenom skulle blifva möjligt att 

 draga de katolska stridskrafterna från Tyskland till Polen 

 och göra Polen till hufvudskådeplats för tidens politiska 

 händelser. Men man hade icke förmått fatta hans plan. 

 Han afstod d erfor derifrån och erbjöd sig att sätta foten på 

 tysk jord för att der kämpa för de gemensamma sakerna s ). 

 I bref af den 10 Oktober 1G24 underrättade Axel Oxen- 

 stjerna Camerarius om den nya vändning, som inträdt, och 

 om den detaljerade förbundsplan, Gustaf Adolf under nego- 

 ciationerna med Bellin uppkastat. Hufvudvilkoren å konun- 

 gens sida voro, att han ensam skulle vara det blifvande för- 

 bundets direktor, att öfriga evangeliska furstar uppmanade 

 honom att åtaga sig företagets ledning, att de gåfvo nödiga 

 peuningebidrag och att de tryggade Sverige för faran att 

 angripas af fiender, medan dess konung var frånvarande. 

 Särskildt uppstäldes den fordran, att tvenne hamnar, den 

 ena vid Nordsjön, den andra vid Östersjön, helst Wismar 

 och Bremen, skulle öfverlåtas åt Gustaf Adolf såsom reträtt- 

 platser, der trupperna kunde ordnas och der flottorna kunde 

 ligga för ankar för att upprätthålla förbindelsen med Sverige. 

 Sjelf ville konungen ställa 12 regimenten fotfolk och 2,000 

 ryttare till förbundets disposition, under förhoppning att de 

 öfriga allierade ville bidraga med 24 regimenten fotfolk och 

 6,000 ryttare. Hela rustningen skulle sålunda uppgå till 



») Vår förut rit. afh. sid. 43. 



