Majestät så fästad, att han icke kan befria sig derifrån. Men 

 om öfriga evangeliska konungar, furstar och republiker ville 

 bistå hans Majestät med sina krafter, skulle utan svårighet 

 både Polen kunna kufvas och Schlesien och närliggande kej- 

 serliga arfländer blifva invecklade i kriget och ligisterna 

 derigenom tvingas att försvara sig sjelfva. Att lemna Polen 

 bakom sig, heter det vidare, med obrutna krafter och fullt 

 af fiendtliga känslor och bryta fram i Schlesien vore stri- 

 dande mot all statsmannavishet. Tanken på Sveriges väl- 

 färd och trygghet, på egen kunglig ära och ryktet hos efter- 

 verlden förbjöd Gustaf Adolf att handla sålunda. Han hop- 

 pades att hans protestantiska trosförvandter skulle under- 

 stödja honom i den polska striden. Sedan var han beredd, 

 att om man så önskade, öfvertaga ledningen af kriget mot 

 katolikerne och ligan i Tyskland, dock äfven detta med för- 

 behåll, att han erhölle garantier mot det afundsjuka Dan- 

 marks anslag *). Camerarius borde meddela konungen af 

 Böhmen och prinsen af Wales dessa Gustaf Adolfs planer 

 och, dock med förbehåll af den största tystlåtenhet, bedrifva 

 hela saken och underrätta regeringen i Stockholm om andra 

 statsmäns tankar i frågan. 



Knapt hade emellertid detta bref blifvit afsändt, innan 

 den svenska regeringens syften undergingo en väsentlig för- 

 ändring. I början af September 1624 anlände nämligen det 

 brandenburgska rådet v. Bellin till Stockholm, der han å 

 kurfurstens af Brandenburg vägnar inbjöd Gustaf Adolf att 

 åtaga sig den evangeliska sakens försvar. Tillika meddelade 

 han att ett fälttåg genom Polen till Schlesien icke öfverens- 

 stämde med kurfurstens af Brandenburg önskningar, utan 

 att denne hellre såge kriget förlagdt till de platser i vestra 



] ) Moser. Patr. Arch. V sid. 42. 



