hösten 1623 af Fredrik af Pfaltz sändes till Sverige för att 

 förmå Gustaf Adolf att gripa till vapen för den evangeliska 

 religionens och det pfaltziska husets sak. Camerarius teck- 

 nar i följande ord Gustaf Adolfs planer: „Han vill, om fre- 

 den med konungen af Polen icke kommer till stånd, med 

 allvar föra krig -mot denne konung och sedan mot den ge- 

 mensamma fienden, Österrike. Ja han skulle våga åter- 

 upprätta vår. konungs ställning i Böhmen med beväpnad 

 hand, om han vore säker på Danmark, och om han märkte 

 någon förhoppning om bättre sinnesstämning hos konungen 

 af England" '). 



Gustaf Adolfs planer emottogos icke af den nederländska 

 regeringen med det intresse, han hade väntat sig. Polen låg 

 alltför fjerran för att generalstaterna skulle velat inblanda 

 sig i de händelser, som der försiggingo. Striden mellan 

 Sverige och Polen rörde dessutom i mycket så säregna 

 polska och svenska förhållanden, att det knapt kunde kän- 

 nas lockande för en utanför stående magt att, om äfven me- 

 delbart, taga del deri. Slutligen bidrogo de merkantila syn- 

 punkter, som alltid voro ett vigtigt moment i Hollands stats- 

 konst, utan tvifvel till att göra prins Moritz föga böjd föl- 

 en allians, som, om äfven andra syftemål närmast afsågos, 

 dock skulle hafva bidragit till att stärka och utvidga Sve- 

 riges Östersjö-välde, hvilket redan genom Rigas eröfring 

 vunnit en betydlig tillväxt. Gustaf Horn, som senare än 

 Eutgersius afrest från Sverige, men dock tidigare än denne 

 anlände till Nederländerna, lyckades derför icke tillvinna sig 

 någon uppmärksamhet, då han inför prins Moritz omnämnde 

 sin konungs stora planer. Att hans beskickning blef resul- 

 tatlös framgår af ett yttrande, som några år senare undföll 



*) Camerarius till Rusdorf ^ Jan.; Söltl. Der Religionskrieg 

 in Deutschland III sid. 185. 



