att en verklig „ diversion" åsyftades och att general-staterna 

 kunde draga nytta deraf. Rutgersius borde derför i främsta 

 rummet för prinsen skildra Gustaf Adolfs betydande militära 

 ställning. Allt sedan det danska kriget hade konungen ifrigt 

 arbetat på att stärka och utvidga sin flotta, hvarför han i 

 detta afseende var sin polske fiende betydligt öfverlägsen. 

 Ty Polen egde icke en egen flotta ej heller de finansiela 

 tillgångar, som erfordrades för att upprätthålla en sådan. 

 Sjelfva det polska folket var äfven mera vant att färdas till 

 häst än till sjös. Slutligen saknades lämpliga hamnar, med 

 undantag af Dantzig och några få andra. Härigenom voro 

 Sveriges länder skyddade, medan deremot den polska kusten 

 från Kurland till Pommern, låg öppen för anfall. Såsom 

 en lämplig landstigningsplats framhålles staden Pudzki i 

 polska Preussen, som med lätthet skulle kunna eröfras och 

 som egde en utmärkt och tryggad hamn. Denna stad borde 

 man derför välja till stöd för krigsoperationerna. Här borde 

 förrådsmagasin upprättas, trupper samlas, och skepp hållas 

 i beredskap för att underhålla förbindelsen med Sverige. 

 Härifrån stod vägen öppen till Polen, antingen man längs 

 Weichsel-floden ville framtränga till Lill-Polen eller till Stor- 

 Polen och Posen, hvilken senare väg var att föredraga, 

 emedan den ledde invid de vänskapligt sinnade eller neu- 

 trala områdena Pommern och Mark-Brandenburg ända till 

 Schlesien. Hvarken här eller i det öfriga Polen eller i Li- 

 thauen kunde frammarschen hejdas annat än genom en ord- 

 nad krigshär. Ingenstädes funnos befästa platser af någon 

 betydelse, mägtiga städer eller slott. Till och med sjelfva 

 marken var egnad för det svenska fotfolket snarare än för 

 det polska rytteriet. Endast Dantzig skulle bereda svårig- 

 heter, men genom general-staternas bemedling kunde denna 

 stad förmås till neutralitet, och äfven om den intog en fiendt- 



