öfvertygat Moritz af Oranien och andra den holländska re- 

 publikens ledande personligheter, om att konungen af Sve- 

 rige hvarken saknade mod eller magt att stödja den gemen- 

 samma saken och hejda fiendernas framträngande, blott han 

 erhölle hjelp af öfriga evangeliska stater, finge han under 

 tysthetslöfte yppa Gustaf Adolfs planer för konungens af 

 Böhmen sekreterare, den såsom en af reformationens hän- 

 gifnaste försvarare kände Ludvig Camerarius. På denne 

 skulle det sedan bero att inviga konungen af Böhmen och 

 genom denne prins Moritz af Oranien i förtroendet. Endast 

 om Camerarius fann, att konungen af Böhmen förgäfves toge 

 initiativ i saken, skulle Rutgersius sjelf framträda för att 

 inför prins Moritz utveckla Gustaf Adolfs tankar, men älven 

 då med största varsamhet. Så djupt Gustaf Adolf än var 

 intresserad af den allmänna europeiska förvecklingen, ville 

 han dock undvika ända till skenet af öfverilning, då det 

 gälde att kasta sig in i densamma. På slutet af aktstycket 

 framhålles vigten af att protestanterne i Polen, isynnerhet 

 deras chef Radzivil, äfvensom de grekisk-katolska invåna- 

 rene i detta rike skulle förmås att resa sig emot den polska 

 regeringen. 



Ej mindre klar och bestämd ter sig Gustaf Adolfs plan 

 i instruktionen för Gustaf Horn af den 30 September 1623. 

 Det allmänna syftemålet är detsamma. Gustaf Horn skulle 

 nämligen på samma grunder som Rutgersius öfvertyga prins 

 Moritz af Oranien om att en diversion mot katolikerne in- 

 genstädes kunde ske med större lätthet och med större 

 hopp om framgång än i Polen. Men instruktionen af den 

 30 September är af särskildt intresse genom den mängd mi- 

 litära detaljer, som deri ingå. Prins Moritz af Oranien skulle, 

 heter det här, såsom en försigtig och i krigsväsendet er- 

 faren furste icke låta öfvertala sig, om han ej tydligt insåge, 



