öfver, motsvarade svårigheterna af ett sådant värf. Han 

 hade en betydande flotta och ett talrikt fotfolk, som saknade 

 sin like i disciplin, ihärdighet och erfarenhet, och som nöjdt 

 med ringa underhåll i akt tog en sträng manstukt. Gustaf 

 Adolf trodde, att denna krigshär vore tillräckligt stark att 

 bekämpa Polackarne och draga kejsarens och katolikernes 

 krafter till Polen. Om dessutom Kristian af Braunschweig 

 och Ernst af Mansfeld af general-staterna kunde öfvertalas 

 att i spetsen för sina trupper infalla i Polen, Schlesien, 

 Böhmen eller Mähren, vore det knapt skäl att tvifla om 

 framgång. Ty när de inträngde i kejsarens arfländer, skulle 

 de gifva protestanterne derstädes nytt mod, och medan Gustaf 

 Adolf bekämpade Polackarne, förflytta det tyska kriget till 

 Böhmen. Äfven af markisen af Jägerndorf och grefven af 

 Thurn äfvensom af fursten af Siebenbtirgen, Bethlen Gabor, 

 kunde man vänta sig hjelp. Slutligen skulle målet med det 

 stora företaget nås, då katolikerne med brutna krafter åter- 

 gåfve pfaltzgrefven hans värdigheter och furstendömen och 

 återstälde äfven andra i deras forna frihet och rätt. Om 

 man i någon mon gynnades af lyckan skulle man dessutom 

 kunna utdrifva katolikerne ur många riken och furstendömen; 

 hvarom icke skulle dock general-staterna befrias från den 

 krigsbörda, som tryckte dem och kriget föras öfver till ka- 

 tolikernes egna områden. I det hopp att dessa planer skulle 

 behaga generalstaterna föreslog Gustaf Adolf ett anfalls- 

 och försvarsförbund mellan dem och Sverige för den tid, 

 under hvilken expeditionen varade, med förbehåll tillika att 

 om Sverige under denna tid blefve angripet af sina grannar, 

 generalstaterna med råd och dåd skulle bidraga till dess 

 försvar. Ett anmärkningsvärdt drag i instruktionen är den 

 försigtighet och varsamhet, som åläggas Rutgersius. Först 

 sedan sinnena blifvit väl förberedda och sedan Rutgersius 



