derför general- staterna använda sitt i Dantzig mägtiga in- 

 flytande till att öfvertala stadens invånare att gifva den 

 svenske konungen en sådan förbindelse. Äfven förhållandet 

 mellan Sverige och Danmark beröres i aktstycket. Sedan 

 Rutgersius skildrat Sveriges ställning till Polen, borde han 

 nämligen öfvergå till de tvister, som egt rum mellan Sverige 

 och Danmark, och framhålla huru Danmarks öfvermod ho- 

 tade att störa sämjan mellan nordens evangeliska magter. 

 De fordringar i afseende å Sveriges tullfrihet i Öresund och 

 danska undersåtars handelsrättigheter i Sverige, som konun- 

 gen af Danmark framstält, voro af den art, att Gustaf Adolf 

 på intet vilkor kunde gifva sitt bifall dertill; dock hoppades 

 han fortfarande, att en förlikning vore möjlig. 



Instruktionen af den 7 Augusti 1623 är affattad i kor- 

 tare ordalag, men är ej mindre rik på upplysningar om 

 Gustaf Adolfs polska och protestantiska politik *). Rutgersius 

 borde framhålla, huru farligt det läge var, i hvilket det 

 evangeliska partiet råkat. Pfaltz hade fallit i fiendens hän- 

 der; de till den evangeliska unionen hörande furstarnes kraf- 

 ter voro brutna, och öfriga evangeliska furstar i Tyskland 

 voro modlösa eller overksamma. Konungen af Brittanien sof 

 eller underhöll hemligt förstånd med fienden. Konungen af 

 Danmark slutligen trodde sig tryggad, om han förblefve neu- 

 tral. Hela krigets börda hotade derför general-staterna, och 

 det syntes tvifvelaktigt, huruvida desse i längden skulle kunna 

 uppbära densamma. Om man derför icke funne medel, att 

 draga katolikernes och det österrikiska husets magt åt annat 

 håll, vore Pfaltz och den evangeliska religionen i Tyskland 

 förlorade. Uppblåsta af segern skulle katolikerne fördrifva 



') Handl. sid. 39. Söltl, Religionskrieg in Deutschland III sid. 

 267 meddelar utdrag nr detta aktstycke i tysk öfversättning. Jmfr 

 G. Droysen: Gustaf Adolf del I sid. 187. 



