ligen blef i Augusti 1622 ett stillestånd ingånget mellan 

 Sverige och Polen, men detta syntes vara föga pålitligt. 

 Polackarne bedrefvo fortfarande omfattande krigsrustningar; 

 man befarade oaflåtligt i Sverige anfall från Dantzig och 

 dunkla rykten voro i omlopp om konung Sigismunds hotande 

 planer. Den allmänna politiska ställningen i Europa bidrog 

 att öka dessa farhogor, ty genom de kejserliga och ligistiska 

 vapnens framgång i Tyskland hade det katolska partiets 

 mod och tillförsigt vuxit, och äfven konung Sigismund kunde 

 numera påräkna ett mägtigt stöd af sina trosförvandter. 

 Under dessa förhållanden vann den plan om en „ diversion 

 genom Polen", som Gustaf Adolf redan förut framkastat, ny 

 betydelse och vigt. Han ville bryta Polens magt och till 

 den grad försvaga dess motståndskraft, att han genom dess 

 område skulle kunna framtränga ända till kejsarens arfländer. 

 Han ansåg sig dervid kunna påräkna de öfriga protestan- 

 ternes bistånd, isynnerhet som det var att förmoda att ett 

 framträngande till granskapet af de kejserliga arfläuderna 

 der skulle framkalla en resning af de förtryckta protestan- 

 terue. Ledd af dessa synpunkter vände sig Gustaf Adolf 

 under sommaren 1623 ånyo till prins Moritz och general- 

 staterna. Rutgersius, som nu sändes till Haag, med upp- 

 drag att förblifva derstädes såsom svensk resident, och öf- 

 verste Gustaf Horn, som någon tid senare begaf sig till 

 Nederländerna för att värfva trupper och uppköpa krigs- 

 material, utsagos att inför de holländska statsmännen fram- 

 lägga sin konungs tankar. 



Vi meddela trenne aktstycken, som kasta ljus öfver 

 dessa Gustaf Adolfs planer och bilda uppslaget till de föl- 

 jande underhandlingarna mellan Sverige och Nederländerna, 

 nämligen Gustaf Adolfs „information", gifven Rutgersius i 

 Juli 1623, en instruktion för samme legat af den 7 Aug. 



