det af vigt att utvecklingen af förhållandet mellan Sverige 

 och Polen noga belystes af Rutgersius, som derför borde 

 framhålla, att Gustaf Adolf oaflåtligt arbetat för återstäl- 

 landet af det fredliga förhållandet mellan de båda länderna, 

 ja till och med varit villig att underkasta sig ofördelaktiga 

 vilkor i fredens intresse. Alla hans bemödanden hade dock 

 strandat mot Polackarnes öfvermod och envishet, hvarför 

 han sett sig tvungen att ånyo gripa till vapen. Varsamt 

 och vid lägligt tillfälle borde Rutgersius äfven framhålla, 

 huru vigtigt och betydelsefullt kriget mellan Sverige och 

 Polen var för generalstaterna och det evangeliska partiet. 

 Ingen kunde nämligen betvifla, att Spanien och Polen ge- 

 mensamt kämpade för den katolska religionens utbredande 

 och att. om Sverige fölle i en katolsk furstes händer, när- 

 gränsande furstars ställning blefve hotad, likasom äfven Sve- 

 rige skulle sväfva i fara, i händelse Spanien vunne väldet i 

 Nederländerna. Sålunda tryggade de bägge staterna hvar- 

 andra ömsesidigt. Men då kriget med Polen förorsakade 

 konungen af Sverige betydande kostnader, och han derför 

 icke på faststäld tid kunde verkställa tredje inbetalningen 

 af sin skuld till general-staterna, utan endast erlägga räntan 

 dera, borde Rutgersius utverka ett års uppskof med betal- 

 ningen af kapitalet. För att generalstaterna icke skulle 

 misstyda svenska regeringens förhållande till det bolag, hvil- 

 ket bildat sig för uppköpande af svenska kronans koppar, 

 egde Rutgersius att framhålla, att den svenske konungen på 

 goda skäl, och emedan bolagsmännen icke uppfylt sina för- 

 bindelser, kasserat ett med dem ingånget kontrakt, men 

 dock var villig att på billiga vilkor förnya det. Slutligen 

 borde Rutgersius anhålla, att generalstaterna ånyo skulle 

 medla ett lån för svenska kronans räkning af 100,000 

 riksdaler och erinra dem om deras skyldighet att, i händelse 



