tjenst, han någonsin kunde vänta af goda och trogna bunds- 

 förvandter J ). 



Den af tvenne bland tidens ädlaste statsmän grund- 

 lagda vänskapen mellan Sverige och Nederländerna tycktes 

 således lofva att blifva betydelsefull för hela Europas ut- 

 veckling. Men plötsligt inträffade ett omslag, hvars när- 

 maste orsak låg i de inre parti-strider, som rasade i Ne- 

 derländerna. Professorn i Leyden, Arminius, hade uppträdt 

 mot den kalvinska läran om det obetingade nådevalet och 

 vunnit talrika anhängare, kallade remonstranter, medan mas- 

 san af landets befolkning under namn af kontra-remonstran- 

 ter reste sig till kamp för de fäderneärfda religiösa tradi- 

 tionerna. Den åldrige Oldenbarneveld anslöt sig till den 

 nya riktningen, medan hans medtäflare i magt och anseende, 

 prins Moritz af Oranien, stod främst bland den gamla lärans 

 försvarare. En politisk meniugsolikhet ökade stridens skärpa. 

 Oldenbarneveld var nämligen en vän af den provinsiela au- 

 tonomi, unionens stater sedan dess grundläggning åtnjutit, 

 medan Moritz af Oranien önskade genomdrifva en fastare 

 organisation af den centrala magten, hvarvid äfven det in- 

 flytande, han sjelf såsom unionens generalståthållare åtnjöt 

 komme att ökas. Ju längre striden fortgick, dess mer un- 

 dergräfdes Oldenbarnevelds ställning. Modlös och vanmägtig 

 drog han sig tillbaka och blef, sedan han länge hållits 

 fängslad, slutligen afrättad (Maj 1619). 



Dessa händelser, hvilka äro en vigtig vändpunkt i Ne- 

 derländernas inre historia, utöfvade ett betydelsefullt infly- 

 tande äfven på deras yttre politik. Det hade varit ett af 

 Oldenbarnevelds hufvudsyften att utvidga Nederländernas in- 

 flytande i norra Tyskland och derigenom bilda en dam mot 



x ) Enl. Hammarstrand a. st. sid. 110. 



