tryck den polska frågans betydelse för hela det evangeliska 

 Europa och särskildt dröjde han i ett tal, som han den 6 

 November (g. st.) höll inför general-staterna, nästan uteslu- 

 tande dervid. Han började med att rättfärdiga den håll- 

 ning, hans konung i akt tagit gent emot konung Sigismund 

 af Polen. Denne hade icke begagnat sig af de tillfällen att 

 sluta fred, som man så många gånger öppenhjertligt hade 

 bjudit honom. Han hade med vanärande ord omtalat Gustaf 

 Adolfs fader och äfven honom sjelf, under fortgående stille- 

 stånd uppmanat Gustaf Adolfs undersåter till affall, anhållit 

 om hjelp af främmande stater och furstar och med alla sina 

 handlingar och rådslag afsett att angripa Sverige, tvinga 

 dess undersåter att antaga den katolska religionen och till- 

 intetgöra dem och deras konung. Borde väl då, utropade 

 talaren, min konung tveka, lägga händerna tillsamman och 

 längre hemma invänta fienden? Borde han icke hellre an- 

 gripa konung Sigismund och .polackarne i deras eget land 

 och stöta svärdet i deras eget inre. Mången ansåg visser- 

 ligen, att tvisten mellan konungarne af Sverige och Polen 

 gälde desse uteslutande, men de insigtsfullare, som med 

 skarpare blick gåfvo akt på saken, kunde finna att dermed 

 förhöll sig helt annorlunda. Ty det var allom kändt, att 

 Spaniens konung redan sedan många år uppkastat planen 

 till en europeisk universal-monarki. Denna plan kunde han 

 icke på lämpligare sätt genomföra, än om Sverige föll i hans 

 slägtinge, konungens af Polen händer. Då skulle större de- 

 len af Östersjön jemte närliggande länder råka i hans våld. 

 Han skulle hafva allt redo, som erfordrades för att utrusta 

 en flotta; hamnar och ankarplatser, flere än han önskade 

 sig, skulle stå till hans förfogande. Tron I, fortsatte Skytte, 

 att edra undersåter skola åtnjuta någon handelsfrihet i Öster- 

 sjön, om den spanska magten nerskar derstädes. Jag be- 



