uteslutande kommersiel och defensiv art, var det dock otve- 

 tydigt riktadt mot Danmark. Att det anslöt sig till det ti- 

 digare fördraget mellan Nederländerna och Lybeck af år 1613 

 och på sätt och vis var endast en utvidgning deraf, bar vitne 

 derom. Upprätthållandet af handelns frihet i Öster- och 

 Nord-sjön, hvarom fördraget i flere punkter handlade, kunde 

 knapt ske annat än i strid mot Danmarks planer 1 ). Också 

 var Kristian IV djupt förbittrad öfver hvad som skett. 



Från denna tid var vänskapen med de förenade pro- 

 vinserna en af de vigtigaste länkarna i Gustaf Adolfs utrikes 

 politik. Intet tillfälle att stärka densamma och draga nytta 

 deraf lemnades af honom obegagnadt. Företagsamme och 

 insigtsfulle nederländare voro städse välkomna i Sverige, 

 der flere af dem, t. ex. den berömde Louis de Geer, vunno 

 en betydande verkningskrets. De förenade provinserna blefvo 

 den förnämsta afsättningsorten för Sveriges produkter och 

 det förrådsmagasin, der Gustaf Adolf, oftast mot svensk 

 koppar uppköpte vapen, skepp och andra förnödenheter. 

 Till general-staterna vände han sig med anhållan om pen- 

 ningelån, då den svenska statens tillgångar icke voro till- 

 räckliga att bestrida de ständigt växande utgifterna. De 

 summor, som erfordrades till erläggandet af Elfsborgs lösen, 

 erhöllos till ej ringa del genom sådana lån. Också belöpte 

 sig Sveriges skuld till general-staterna, enligt ett officielt 

 skuldbref, år 1618 till en summa af 757,504 gulden 13 styf- 

 ver, att afbetalas inom fyra år på fyra särskilda betalnings- 



x ) Fördraget är tryckt hos Dumont, corps diplomatique och 

 flerstädes. Hufvudinnehållet är återgifvet hos Hallenberg, Svea rikes 

 historia under Gustaf II Adolfs regering III. 232, och Hammarstrand, 

 Försök till en historisk framställning af förhandlingarna om Sveriges 

 deltagande i trettioåriga kriget. I. sid. 16. Jmfr. J. A. Fridericia, 

 Danmarks ydre politiske historie 1629 — 1635 sid. 22. 



