derna med misstroende. Icke utan skäl ansågs det, att de 

 förbund, som blifvit ingångna mellan Nederländerna och hanse- 

 städerna väsentligen voro riktade mot Danmarks konung. 



En naturlig följd af den tilltagande spänningen mellan 

 de förenade provinserna och Danmark var att ett närmande 

 egde rum mellan dem och Danmarks gamla medtäflare i 

 norden, Sverige. De svenske statsmännen, som icke glömt 

 Kalmar-krigets olyckor, voro i ännu högre grad än Olden- 

 barneveld bittert stämda mot Kristian IV, och särskildt syn- 

 tes dem Östersjö -frågan vara en lifsfråga. på hvilken Sve- 

 riges väl och ve berodde. 



Redan år 1613, kort efter det förbundet mellan Hol- 

 land och Lybeck blifvit ingånget, öppnades genom neder- 

 ländaren Jakob van Dyck, Sveriges ombud i Haag, under- 

 handlingar, hvilka följande år (5 Maj 1614) ledde till afslu- 

 tandet af ett fördrag, livars bestämningar vi i korthet skola 

 återgifva, emedan de lågo till grund för de följande under- 

 handlingarna mellan Gustaf Adolf och de nederländska ge- 

 neralstaterna. Fördraget afsåg i främsta rummet betryg- 

 gandet af de båda staternas ömsesidiga merkantila intressen. 

 I sådant afseende förklarade sig konungen af Sverige villig 

 att ansluta sig till det år 1613 slutna fördraget mellan 

 Nederländerna och Lybeck och att i enlighet dermed verka 

 för handelns frihet hos alla folk och särskildt i Öster- 

 och Nord-sjöns farvatten. De förenade provinsernas invå- 

 nare tillförsäkrades fri och obehindrad handel på staden 

 Riga och andra städer i Nord- och Öster-sjön, så vida icke 

 dessa belägrades af konungen af Sverige 1 ). Derjemte be- 

 kräftades de privilegier och löften om frihet från tullar, på- 

 lagor och skatter, som förut blifvit dem gifna. Dock skulle 



l ) Art. VI. 



