LXVIII 



skulle hindra Gustaf Adolf att ingripa äfven i det tyska 

 kriget. Men några nya anbud hade de bägge diplomaterne 

 icke att å Gustaf Adolfs vägnar meddela; de kunde endast 

 återupprepa Gustaf Adolfs tvenne tidigare förslag, hvilka af 

 öfriga närvarande redan betraktades såsom fallna. Deras 

 uppträdande gjorde derför föga intryck, och stämningen blef 

 så mycket mindre välvillig mot Gustaf Adolf, som Danmarks 

 sändebud icke underläto att i nedsättande ordalag uttala 

 sig om Sveriges tillgångar och framhålla huru svårt eller 

 omöjligt det vore för Gustaf Adolf, som var upptagen af det 

 polska kriget, att öfvergå till Tyskland l ). Man beslöt att 

 fästa intet särskildt afseende vid Gustaf Adolfs önskningar. 

 Dock ville man inbjuda honom att deltaga i ett förnyadt, 

 såsom man hoppades, talrikare besökt sammanträde, som 

 skulle ega rum den 20 Mars 1626, för att der ansluta sig 

 till förbundet. Hertigen af Buckingham, som stod i spetsen 

 för den engelska beskickningen, och generalstaterna vände 

 sig till Camerarius med anhållan att han skulle framföra 

 denna inbjudning till Gustaf Adolf. 



Camerarius, som äfven af Fredrik af Pfaltz uppmanades 

 att emottaga förtroendet och erhöll en af denne underteck- 

 nad instruktion 2 ), såg sig sålunda i tillfälle att för andra 

 gången besöka Sverige, men under förhållanden, som måste 

 synas honom nedslående. Också skref han till sin vän Rus- 

 dorf i London: på mig föll lotten att nu, vid det mest olämp- 

 liga tillfälle öfvergå till Sverige 3 ). Han fann, sedan han an- 



x ) Camerarius till Axel Oxenstj. den 5 Dec. 1625. Till följd af ett 

 förbiseende har denna handling icke kunnat infogas i den kronologiska 

 ordningen och meddelas derför i slutet af samlingen. 



2 ) Instr. är aftryckt hos Moser, del. VI sid. 69. 



s ) Söltl, Religionskrieg in Deutschland III sid. 210. Gustaf 

 Adolf hade tänkt sända ett sändebud från Sverige till Haag för att 

 vinna underrättelse om de förhandlingar, som der egt rum. Han 



