LXVI 



derna blef sedermera instäld, men tanken på en anslutning 

 till det engelskt-nederländska separat-förbundet fortlefde nå- 

 gon tid, dock utan att något allvarligare försök gjordes att 

 förverkliga densamma 1 ). 



Camerarius, som fortfarande i Haag verkade för de evan- 

 geliska planerna, fattades af en allt djupare misströstan. Öf- 

 verallt skref han, hafva vi sett stora ting i rörelse, men för- 

 hållandenas oblidhet eller en dold ödets lag göra att deras 

 fortgång är långsam och tvifvelaktig. Ty jag vill icke söka 

 skulden i någon enskilds fel och uraktlåtenhet. Säkert är 

 att det lämpliga och fruktbringande tillfället, hvilket aldrig 

 skall återkomma, går förbi till stor fördel för fienderna, men 

 till betydande skada för det allmänna 2 ). Han var så myc- 

 ket oroligare, som alla underrättelser vitnade om att Kristian 

 IV icke var mägtig att slutföra det företag, i hvilket han 

 så djerft hade inkastat sig. Hans enda hopp stod numera 

 till den blifvande kongressen i Haag, och han underlät sällan 

 att i sina bref till Axel Oxenstjerna påminna om nödvän- 

 digheten af att en särskild svensk legat skulle sändas till 

 denna kongress eller att Rutgersius erhölle fullmakt att der 

 representera Sverige. Efter lång väntan anlände i slutet af 

 Oktober ett bref från Axel Oxenstjerna, dagt. den 4 Sep- 

 tember, som befriade honom från den ovisshet, hvari han 

 sväfvat. Oxenstjerna underrättade honom nämligen om att 

 Gustaf Adolf på Vosbergens anhållan beslutit att sända 

 Rutgersius en fullmakt att deltaga i kongressen. Rutger- 

 sius borde i allt meddela sig med Camerarius och denne 

 egde att taga kännedom om hans fullmakt och instruk- 



1 ) I Maj 1626 yttrade sig Camerarius derom i samtal med An- 

 struther (handl. sid. 364) och i sitt tal inför generalstaterna den T \ 

 Aug. 1626 dröjde han särskildt vid denna punkt (sid. LXXXV not 1). 



2 ) Camerarius till Axel Oxenstjerna d. £$ Juli 1625, Handl. 

 sid. 260. 



