LXt 



gare skulle kunna verka för det allmänna bästa, eller ock 

 genom krig hindra Polackarne att inbryta i Mark-Branden- 

 burg och störa konungens af Danmark och de tyska fur- 

 starnes planer. För öfrigt var konungen fortfarande beredd 

 att komma sina vänner och den gemensamma saken till und- 

 sättning, blott lämpligt tillfälle dertill erbjöd sig 1 ). Came- 

 rarius svarade i bref af den l:sta Aug. n. st. med uttryck 

 af beundran öfver Gustaf Adolfs heroiska beslut 2 ). 



Härmed var det vigtigaste skedet i Sveriges och Ne- 

 derländernas relationer under Gustaf Adolfs regering afslu- 

 tadt. Under omkring ett års tid rörde sig underhandlin- 

 garna fortfarande kring den fråga, som sedan år 1623 varit 

 hufvudangelägenheten, men de hade icke samma allvarliga 

 och omfattande karakter som förut. Man å daga lade öm- 

 sesidig välvilja, men en verklig förtröstan att betydande re- 

 sultat skulle ernås, fans icke numera. 



Redan länge hade generalstaterna hyst planen att ge- 

 nom en legation till Kristian IV och Gustaf Adolf verka för 

 ett närmande mellan de bägge konungarne. Denna afsigt 

 trädde i verkställighet, då den förut af oss nämnde Gaspar 

 v. Vosbergen under slutet af Maj månad afgick såsom ne- 

 derländskt sändebud till Tyskland och Sverige. Han be- 

 sökte i främsta rummet Kristian IV, till hvilken furste den 

 nederländska regeringen allt mer närmade sig, ehuru hon 

 såg sig ur stånd att gifva ens honom ett mera bety- 

 dande understöd. Sedan Vosbergen någon tid uppehållit sig 

 i dennes läger i norra Tyskland, begaf han sig i Juli månad 

 till Stockholm, men emottog der underrättelsen, att Gustaf 

 Adolf i spetsen för en betydande flotta öfvergått till Liff- 

 land. Han uppsökte nu konungen på sjelfva krigsskåde- 



Moser VI sid. 23. 

 2 ) Handl. sid. 263. 



