I 



Mansfelds expedition, skulle gifvas Gustaf Adolf; att Car- 

 leton ansåg, att det icke vore svårt att uppställa 10,000 

 man fotfolk och 1,500 eller 1,600 ryttare för Gustaf Adolfs 

 räkning; och att i hvarje händelse hansestädernas och de 

 unerade furstarnes bidrag skulle stå till Gustaf Adolfs för- 

 fogande, sådana voro de utsigter till materielt understöd, 

 han kunde gifva den svenska regeringen *). — Från Köpen- 

 hamn erhöllos knapt mindre ogynsamma underrättelser och 

 från London återvände Spens till Sverige med en resolution, 

 som icke tycktes lemna något hopp om understöd från Eng- 

 land öfrigt. Betecknande för situationen är, att den ofta 

 omtalade kongressen i Haag blifvit uppskjuten till en obe- 

 stämd framtid, emedan de till densamma inbjudna magternas 

 sändebud dels icke infunnit sig, dels icke erhållit nödiga 

 fullmakter. I enlighet med den vändning, sakerna allt mera 

 började taga, valde Gustaf Adolf den ståndpunkt, han för 

 framtiden ville i akt taga. Ginge man de önskningar, han 

 i sina tvenne förslag framstält, till möte, var han fortfarande 

 benägen att öfvergå till Tyskland, men han ville å andra 

 sidan icke vika ett steg från de vilkor, han uppstält, och i 

 händelse ett fullt till freds ställande svar icke inom Juni 

 månad erhöls, var han besluten att så snart som möjligt 

 öfvergå till Liffland för att der återupptaga striden mot Po- 

 len. Detta beslut meddelades öfriga protestantiska magter 

 i flere bref, som under början och medlet af Juni månad af- 

 sändes från Stockholm. Camerarius underrättades derom i 

 ett bref från Axel Oxenstjerna af den 10 Juni, deri Oxen- 

 stjerna tillkännagaf, att Gustaf Adolf beslutit, att medan 

 man öfverlade, begifva sig till Liffland för att uppgöra en 

 öfverenskommelse med Polackarne, så att han framdeles tryg- 



>) Handl. sid. 211 och 225. Jmfr förf. ofvan cit. afh. sid. 95—97. 



