betänkligheter. Hvarifrån skulle, anmärkte Camerarius, den 

 betydande penningesumma, som Gustaf Adolf i instruktio- 

 nens tredje punkt begärde, omedelbart kunna sammanbringas. 

 Om man genast anhölle derom, skulle öfriga magter rygga 

 tillbaka af fruktan, medan de deremot lättare skulle gifva 

 sitt bifall, om man småningom och gradvis förmådde dem 

 att taga kännedom om, hvad som var nödvändigt. Femte 

 punkten angående Dantzig var fullt riktig, men af den art 

 att icke alla omedelbart kunde fatta densamma; sådana li- 

 kasom andra svåra saker prisades och gillades, sedan de 

 skett, men de tvehogsne och de, som tänkte på egen fördel, 

 ville icke lätt på förhand råda dertill. Äfven förhållandet 

 till Polen gaf anledning till betänkligheter. Dock hoppades 

 Camerarius, att förslaget skulle kunna utgöra grundvalen för 

 öfverläggningarna vid det blifvande konventet och att gene- 

 ralstaterna, konungen af England och kurfursten af Branden- 

 burg skulle göra allt för att tillmötesgå Gustaf Adolfs önsk- 

 ningar 1 ). — Rutgersius uttalade i ett bref af den 2 Juni 

 1625 sina tankar om det nya förslaget. Han hade blifvit 

 allt mer stärkt i sin misströstan om de evangeliska pla- 

 nernas framgång. Han såg visserligen många utvägar före- 

 slås, men då ingen gemensam öfverenskommelse kommit till 

 stånd kunde han icke anse dessa förslag annat än såsom 

 enskilda meningar och lösa hugskott, hvilka knapt voro värda 

 att omnämnas. Hvad konungens förslag beträffade, voro de 

 billiga och vitnade om furstens ädla sinne och tillgifvenhet 

 för den gemensamma saken. Första och andra punkten voro 

 otvifvelaktigt riktiga, ty om man inginge ett förbund, måste 

 man till godo se den ömsesidiga tryggheten. I fråga om 

 tredje punkten, som handlade om penningeunderstödet, hyste 



] ) Camerarius till Axel Oxenstjerna if Maj 1625, sid. 224. 



