LI 



dem från vänskapsförbindelsen med Sverige. Sedan våra pla- 

 ner på detta sätt blifvit tillintetgjorda, skall han lätt finna 

 en orsak att draga sig tillbaka. I öfrigt hade Gustaf Adolf 

 icke frångått sitt tidigare beslut, utan skulle orubbligt stå 

 fast dervid och med Guds hjelp gå till verket, om det före- 

 togs enligt den plan, han uppkastat 1 ). Tvenne senare bref af 

 den 13 Mars och den 9 April voro affattade i samma anda. 

 Camerarius hade med visshet emotsett, att Gustaf Adolf 

 skulle följa inbjudningen att genom ett utomordentligt, med 

 vidsträckt fullmakt försedt sändebud deltaga i sammankomsten 

 i Haag den 20 April, men fann sig deri besviken. Oxen- 

 stjerna meddelade honom nämligen, att Gustaf Adolf beslutit 

 att icke sända en sådan legat till Haag. Rutgersius och 

 andra med Sveriges politik förtrogna diplomater kunde å 

 Sveriges vägnar underhandla med öfriga magter, men det 

 slutliga afgörandet förbehöll han sig sjelf. Det tillkom öf- 

 riga protestantiska stater att afgöra, huruvida de ville bifalla 

 till hans förslag och att i denna händelse sända legater till 

 Sverige. Om dock saken tog en annan vändning, och di- 

 rektoriet anförtroddes åt Kristian, var äfven detta honom 

 fullt till nöjes. Han ville då afbida företagets utgång och 

 i händelse hans trosförvandter gingo nya olyckor till möte, 

 träda fram för att rädda dem från en hotande undergång 2 ). 

 Äfven de bref, Rutgersius erhöll från Sverige, voro af samma 

 innehåll, men dessutom lades i skrifvelserna till honom sär- 

 skild vigt på att han skulle motarbeta Danmarks inflytande 

 hos generalstaterna. För att stärka deras välvilja för Sve- 

 rige borde han å konungens vägnar erbjuda dem det i för- 

 bundsfördraget af år 1614 förutsatta understödet af 4,000 



*) Moser. patr. Arch. sid. 103. 

 2 ) Moser patr. Arch. sid. 133. 



