furstar och hansestäderna; slutligen att den penningesumma, 

 som England gifver Mansfeld kunde öfverflyttas på hans 

 kongl. M:t. Men hvad konungen af Frankrike beträffar, är 

 han redan invecklad i så många bördor, att jag i hög grad 

 i fråga sätter, om han icke sjelf behöfver sina tillgångar; hvad 

 det är att hoppas af de unerade furstarne hafva vi nyligen 

 sett; det tredje förslaget är löjligt; hvad det sista förslaget 

 beträffar, hvad kunna vi hoppas, medan Mansfeld ännu icke 

 blifvit aflägsnad? Derför vet jag icke, hvad jag skall säga 

 om denna sak" 1 ). „Mig synes hela denna sak ännu omo- 

 gen", tillägger han i ett annat bref 2 ). 



Flere bref från Axel Oxenstjerna till Camerarius vitna 

 om, att man i Sverige med bittert missnöje såg Danmarks 

 framträdande och i Kristian IV:s handlingssätt trodde sig 

 kunna spåra ett afsigtligt bemödande att korsa Gustaf Adolfs 

 planer, och att derför tanken på en samverkan med denne 

 var fullkomligt främmande för de svenske statsmännen. Är 

 det konungens af Danmark mening, skref Axel Oxenstjerna, 

 att ändtligen öppna ögonen för att se och söka afvärja sina 

 och sina vänners faror, finnes väl icke någon, som med mera 

 bifall omfattar hans företag än konungen af Sverige; ej heller 

 är han obenägen att bjuda hjelp, om han blott med egen 

 trygghet kan det. Men jag misstänker, mera än jag förstår, 

 hvarifrån denna hastiga förändring i sinnesstämning och pla- 

 ner och denna så hastigt upplågande ifver att hjelpa den 

 gemensamma saken kommit. Jag tror att sedan min herre 

 bjudit den gemensamma saken sin tjenst, äfven konungen af 

 Danmark betygat sin välvilja för densamma i afsigt att störa 

 planen, qväfva nitet hos dem, som verka derför, och rycka 



J ) Till Axel Oxenstj. |j April 1625. K. A. Ox. saml. 

 2 ) „Mihi tota haec res adhuc eruda videtur". Dens. till dens. 

 20 April n. st. 1625. S. st. 



