gon hjelp äfvensom anhålla om ytterligare anstånd med be- 

 talningen af Sveriges skuld. Om generalstaterna visade sig 

 frukta Danmarks magt och öfverskatta krigets svårigheter, 

 borde de betona att det här gälde att upprätthålla hufvud- 

 punkten i fördraget af år 1614, östersjöhandelns frihet 1 ). 

 Camerarins och Rutgersius mottogo meddelanden af lik- 

 artadt innehåll. Särskildt manades de att göra sig all möda 

 för att utforska, huruvida ryktet om förbund mellan Dan- 

 mark och Polen var sant 2 ). Camerarii svar var lugnande. 

 Han trodde knapt, att en evangelisk konung kunde göra sig 

 skyldig till en så brottslig handling som den, som tillskrefs 

 Kristian IV, och anförde såsom stöd för sin åsigt omständig- 

 heter, sådana som att man, enligt trovärdiga meddelanden, 

 i sjelfva Polen var okunnig om saken, och att konung Si- 

 gismund icke utan sina ständers bifall kunde fatta beslut 

 derom. Det visade sig sedermera, att Camerarii förutsätt- 

 ningar voro riktiga, i det att Danmarks rustningar icke af- 

 sågo att angripa Sverige, utan att öppna ett fälttåg i norra 

 Tyskland emot ligan och den katolska reaktionen 3 ). Salvii 

 tilltänkta resa till Nederländerna instäldes, och han förblef 

 i Hamburg, der han uppmärksamt observerade Kristian IV:s 

 handlingssätt. 



En möjlighet till kraftfullt uppträdande emot den ka- 

 tolska reaktionen förefans numera, om blott de båda nor- 

 diska konungarne kunde förmås att gå hand i hand med 

 hvarandra. På denna sak var under våren 1625 de evan- 



1 ) En kortare instruktion af nästan samma innehåll finnes i 

 samma samling. 



2 ) Axel Oxenstjerna till Camerarius den 26 Nov. 1624; Moser 

 del. V sid. 63. Gustaf Adolf till Rutgersius d. 16 Nov. 1624. Axel 

 Oxenstj. till Rutgersius d. 18 Nov. 1624. R. A. Hollandica. 



3 ) Se om Kristian IV:s underhandlingar med det engelska sän- 

 debudet Rob. Anstruther i Jan. 1625, vår förut cit. afh. kap. IV. 



