98 



öfvergingo till kristendomen än finnarna på fasta landet. De 

 voro sålunda under Agricolas tid sannolikt ännu svenskar. 

 Detta framgår äfven däraf, att t. ex. en urkund af år 1575 

 (n:ro 1228 i statsarkivet) talar om „Vemo finskt socken" och 

 „Vemå svenskt socken". Jfr äfven Elmgren Hist. Arkisto V 

 s. 27 f„Vemå finsk", „Vemå svensk": 1553). Agricolas upp- 

 gift har sedan vanligen tolkats oriktigt. Man har trott, att 

 Calandis betecknade Åland (se Krohn, Suom. kirj. vaiheet s. 

 38). Slutligen kan jag ännu anföra namnet från en i Lange- 

 bek-Suhm, Scriptores rerum danicarum V intagen urkund 

 Necrologium Gotlandiae Fratrum Minorum in Wisby (påbörjad 

 1340). Där omnämnes (s. 571) en Dominus Booz de Ca- 

 lande Miles (et uxor ejus Domina Sigrydis). Uti registret 

 iband IX) tillägges efter Caland af utgifvaren „in Finlandia i?)". 

 Ifrån Kaland tyckas sedan också andra närliggande 

 trakter koloniserats. I ett köpebref af den 23 juni 1316 

 (Svartboken) uppräknas nämligen i Nybygd (— St. Mårtens 

 socken) bland andra lägenheter äfven Kalenningiatekt (= ka- 

 ländingarnas tägt). Se ofvan s. 60. 



Vemo socken omnämnes mycket ofta i våra urkunder 

 (1331 Wemo, 1345 Waemu, 1350 Wemo, 1386 Waema, 1423 

 Wema, 1479 Vema, 1540 Vemå o. s. v.). Men då namnet 

 Kaland blott jämförelsevis sällan uppdyker, så måste man väl 

 antaga, att detta troligen mycket gamla namn redan under 

 medeltiden började falla i glömska och ersättas af Vemo. 

 Namnet måste af denna orsak anses höra till de äldre svenska 

 namnen hos oss. Land-namnen behöfva ej alla anses höra till 

 de älsta namngrupperna, om ock Rygh NG Indi. s. 63 f. an- 

 sett dessa namn i Norge tillhöra vikingatiden och sträcka sig 

 t, o. m. något längre tillbaka i tiden, ty i Sverige förekomma 

 hithörande namn, som ej synas tyda på hög ålder, hvarför 

 äfven Nordlander, Norrl. samlingar s. 246 f. ej räknar dem till 



