'.i:; 



Rygh GP s. 174 nämnda Leppestad, hvars första led han 

 antager utgöras af ett personnamn Leppi (jfr dock äfven 

 Saxen, Sv. bef. ålder s. 14). 



Ett annat svenskt lokalnamn af gammalt datum är 

 Haga, omnämndt redan 1346 (a/f' HaganumJ. 



Det 1618 anförda ängnamnet Papekulla är väl i likhet 

 med andra svenska ortnamn på -kulla (se Saxen, Finsk Tid- 

 skrift 1902 s. 418) sammansatt med ett personnamn. Jfr fda. 

 Papi eller fsv. Fabbe. 



Ett verkligt nordiskt ortnamn är måhända ännu Halso 

 (1373 Halso), hvilket jag ville förklara såsom en urnordisk 

 pluralgenitiv af fsv., isl. hals, vanligt i ortnamn; se t. ex. 

 Rygh NG Indi. s. 53, Läffler Arkiv X s. 168. Jfr de ny- 

 svenska Hals, Halsa (Rosenberg, Geogr. stat, handlexikon). 

 Halso vore då en parallel till de ofvan ss. 55, 74 behandlade 

 Hamaro och Upalinko. Det är ju en bekant sak att i forna 

 tider plurala namnformer voro mycket vanliga. — Socken- 

 namnet fi. Halsua: sv. Halso (i Österbotten) synes mig vara 

 ett annat namn, antagligen finskt. Däremot är Halsi nära 

 Björneborg svenskt (jfr äfven Halsö i Hvittisbojärd). 



För öfrigt förtjäna följande namn att uppmärksammas: 



Kaarleinen 1. Kaarleis (1375 Karlis, 1439 Karlesby, 

 Karless); fsv., fda.. fno., isl. Karl, Karle, Karli. Den ofvan 

 nämnda formen Karlesby kan naturligtvis ej uppfattas såsom 

 svensk (se Lundgren, Sv. lm. X:6 s. 149). 



Aakula; fsv. Aghi 1. AJce. Jfr AaJca i Sastmola, Aahai- 

 nen i Sastmola samt AaJcJcainen i Pemar, AaTcJcula i Kan- 

 gasala. 



AiTckinen (1540 AijcJcis); fsv. Eke. Jfr AiMo i Raumo 



Haloila (1540 Haloijla) och Haloinen (1416 Haloss. 

 1540 Halaismäki: troligen samma namn); fsv. Hal. fht. Hal o. 

 Namnet är i så fall mycket gammalt lån. Halonen är van- 



