77 



formen Ku; jfr Kustö — kunna följande två namn tänkas 

 vara svenska ortnamn. 



Gullranta (1540 Kultaranda, 1618 Kidteranda, 1628 

 Kultrantio) är säkerligen svenskt och få vi kanske antaga ett 

 ursprungligt *Gulla-strand (af fsv. Gulle 1. sbst. gull och i 

 senare fallet att liksställas med sådana „ berömmande" namn 

 som sv. Gullringen, Qullträsk, no. Gullhaug, Gullmoen m. fl. 

 Se Hellquist Sv. sjönamn s. 197), såvida vi ej här finna ett 

 gammalt sammansatt personnamn: fsv. Gulbrand. 



Det andra är Luonto 1. Luon(n)onmaa (1232, 1234, 

 1306 Lunda, 1324 Lonto, 1352 Lunto, 1336 Lunta, 1344, 

 1355 Luntha, 1420? Lonto, 1540 Lonihoma). De älsta ur- 

 kundsformerna gifva en antydan om att namnet bör samman- 

 ställas med namnet på den närbelägna Lunda socken. Men 

 häraf kunna vi ej direkt få ett fi. Luonto utan måste antingen 

 detta uttal bero på folketymologi eller skrifsättet Lunda vara 

 etymologiserande. Jag anser det förra alternativet för sanno- 

 likare. — Det förtjänar kanske också att påpeka den fullstän- 

 diga öfverenstämmelsen mellan det fi. Luonto och det i Snorra- 

 Eddan omnämnda önamnet Loond (jfr äfven det af P. C. Friis, 

 Samlede skrifter ss. 144, 259 anförda Loandertunga : se Rygh 

 NGr I s. 266 f.), ehuru jag anser denna likhet för blott till- 

 fällig. — I hvarje fall torde det dock vara säkert att ön i 

 forna tider haft en blandad befolkning. 1324 fanns där en 

 egendom, som hette Skeggeby och 1344 omnämnes en annan 

 med namnet VesikosJci (Svb.). 



Märk för öfrigt: 



Keitilä 1. Geitilä (fi. uttal Keitlä, sv. uttal Jeitilä; 1618 

 Geitilä, Getilä); fda. Gett, isl., no Geitir. Märk gårdnamnet 

 Geting: Keitinki i Norrmark, hvilket är en patronymisk af- 

 ledning af ifrågavarande namn. 



