67 



AnkJco (1464, 1477 Anka; 1540 Anckala); fsv. Anker 

 (Falkman s. 105; jfr s. 202 Ankhult), no. Anki, Anka (se 

 Rygh GP. s. 7). Det vore äfven möjligt att namnet skulle 

 återgå på ett äldre stadium af fsv., isl. Ake: *Anke (fht. 

 Anihhö). Studiet *Anike åter är kanske bevaradt i estniska 

 personnamnet Anik (uti t. ex. Anik-vere; se Weske, Verh. der 

 Ehstn. gesellsch. VIII: 4 s. 68). 



Kreula se Bjärnå. 



Brännikkälä (1374 Brennikk [i marginalen] ;Brennykylä ; 

 1540 Brenickala, 1618 Prinnikala); fsv. Braenneke (1428), 

 Braennikia (1414): Svb. Den förstnämnda formen är nomi- 

 nativ. den senare oblik kasus. Jfr Lundgren s. 40. 1 



Hakula är sannolikt en biform till 11. Hakuli (jfr släkt- 

 namnet Hakulineri), som i sin tur kunde vara en växelform till fi. 

 Hakuni på samma sätt som fi. kumppali ~ kumppani « 

 fsv. kumpan), Ii. jatuli <i isl. iotn « Hatun-)] fsv. Hagne, isl. 

 Hagne, Hogne « Haguni; fht. Haguno). Sannolikare få vi 

 dock ansätta ett fsv. *Hakul, som antagits äfven af Hellquist 

 Sv. ortn. pä -inge s. 52. 



Hiingerla; fsv., fda. Hunger, fht. Kungar. 



Raula (troligen <C Raunela) ; fsv. ' v Ragni. Jfr Raunis- 

 tula i St. Marie, Raune i Uskela. — Raula kan dock äfven 

 vara uppkommet af ett äldre Rauvala (Ojansuu I s. 123); 

 fsv. Ragurdder. 



lnkoinen; fsv. Inge, fda., no., isl. Ingi. Jfr Inki i 

 Sastmola, Inkala i Vemo m. fl. 



Halli; fsv. Halle. Se St. Bertils, Pemar. 



1 I detta sammanhang kan påpekas, att i den citerade hand- 

 lingen från 1428 förekomma de plurala nominativerna borgara och 

 acr/ringia. Likaså fasta och fastar (Svb. s. 73). Se Noreen 

 Aschw. § 416, 4. 



