66 



got slags vattenväxter. Men det må dock påpekas, att äfven 

 nordiskt ursprung är möjligt. Såsom bekant är fi. Tcilpi ett 

 skandinaviskt lånord (Ahlqvist, Kulturord s. 214, Wiklund, 

 Nordiska studier s. 155). Originalet är det från isländskan 

 uppvisade hlif f. „Beskyttelsesniiddel mod livad der kan till- 

 foie en Skade, Skjold, Skjerm, Vaern". Måhända är det samma 

 ord, som är bevaradt i det af Rygh NG XV s. 107 antagna 

 älfnamnet :: Lif och då kunde vi med större skäl antaga så- 

 som original för det fi. Kilpijoki ett till fno. *Lif svarande 

 älfnamn *fflif-ä eller *Hlifar-ä. — Att antaga ett till ty. 

 Schilf „vass" svarande nordiskt ord är ej möjligt, då ordet i 

 germanskan är lånord (Kluge, Etym. wörterb.). Däremot kunde 

 man kanske tänka, att vi i namnet hade bevarad samma ordstam, 

 som ingår i de i Sverige och Norge (äfven i England) rätt 

 vanliga namnen på -slåalf (äfven såsom osammansatt: 

 Skialf). Detta ord, som enligt Läffler Arkiv X s. 166 ff. är 

 samma ord som fno. shjålf f. och identiskt med ags. scylf, 

 scylfe, scelfe „noget som er slaet sammen af bord, f. eks. en 

 baenk", utgör äfven stammen till det beryktade namnet Skil- 

 fingar. Enligt Läffler är skialf i ordnamn ofta förenadt med 

 ett till den hedniska gudstjänsten hörande ord (t. ex. Loa- 

 skialf = „Lundasätet, Lundagården"; Viskaelf= „tämpelsätet 

 eller det heliga sätet". I fall nu Kilpijoki utginge från ett 

 fsv. älfnamn :i: Skilf-, så vore det kanske möjligt, att vi här 

 funne ett gammalt namn på en hednisk nordisk offerplats. 

 Jfr nedan Laajoki i Virmo. — Beträffande alla dessa olika 

 möjligheten vill jag påpeka, att jag anser den förstnämnda « 

 fi. Kilpi-joki) för sannolikast. 



Äfven flere andra af socknens gårdnamn hafva troligen 

 varit ursprungligen svenska, ehuru finnarna såsom ofta 

 lämnat bort senare leden, som angifvit lokaliteten och ersatt 

 den med en finsk ändelse eller kompositionsled. Sådana äro: 



