65 



Lwnsens (1352), in Lundis (1374), jn Lundhum (1398) 

 Liindz solen (1407), Lundh (1410) o. s. v. Det är bildad! 

 på sbst. lund, vanligt i såväl svenska som norska ortnamn. 

 Lieto har ursprungligen naturligtvis varit ett helt annat namn, 

 troligen af finskt ursprung (jfr dock fsv. Ledhe, *Lete). 



Verkliga svenska ortnamn, som bevarats i linskan, äro 

 Luolckinainen 1. Louk(lc)inainen och Vintala. Det förra åter- 

 ger ett svenskt Lökanäs (1325 lökanaes: Sv. dipl. TIT ; Lö- 

 kanaes, 1410 Loehanesby, L416 Lohanaes, L416? Lockanaes, 

 1423 Lokaness, 1430 Lokanesby: Svb.; 1540, 1542 Lowc/i- 

 wes, 1575 Loucknes, 1600 Loucknäs: Statsark.: Kils Låcko- 

 näs, Lökanäs, Loulconäs: Krus). Jfr Saxen, Finska lånord 

 ss. 22, 45. Första leden är antingen appellativet sv. lok, isl. 

 /«mZt eller ett personnamn: jfr fda. Lukt. isl. tillnamn Laukr. 

 Utvecklingen har alltså varit: *Laukanaes >> *Lpukanaes (> 

 11. Louk(k)inainen) ^> Lokanaes ~~ Lökanaes ( ]> Lökanaes 

 > fl. Luokkinainen). Fi. Loukinamen kan dock äfven utgå 

 från sv. Lökanaes (jfr sv. s/cofa > fl. &owifo< m. fl.), och att 

 döma af namnets älsta former är detta sannolikare. 



Vintala (1410 Vincala(f), 1540 Vinthala) ville jag sam- 

 manställa med det i Svb. från 1352 anförda de Vonotalum, 

 hvilket möjligen kan återgå på ett äldre *Vina-dala. Således 

 *Vina-dala^>*V0ne-dala (=V0n0-talum). Jfr Noreen Asehw. 

 gr. §§ 108, 116, 136. - Första leden i ordet är antagligen 

 personnamnet Wini (Nielsen, Falkman). Jfr dock äfven det 

 norska gårdnamnet Vindal, som enligt Rygh NG XIV s. 186 

 har en annan historia (af älfnamnet Vinda) och sockennamnet 

 Vindala i Österbotten (se nedan). 



Kilpijoki kan vara en finsk bildning och i så fall hafva 

 vi snarast att såsom första led tänka oss något af de linska 

 ord, som angifva i vatten växande växter t. ex. (Mlpilehti, 

 kilp/ö näckros), hvadan namnet skulle betyda en å med nå- 



