59 



eyra t'. „flad av sand og grus (aurr) bestående ödde eller 

 banke, som stikker ud i vandet, isaer ved udlobet af en aa". 

 Jag anser denna etymologi vara så mycket säkrare, som namn- 

 forskaren i detta fall - ovanligt nog — finner sin etymologi 

 bestyrkas af betydelsen. Det är nämligen för visso ingen till- 

 fällighet att Pemarä, som genomflyter Euro, på finska heter 

 SomerjoM (eyrr = somer). På grund häraf anser jag Forsmans 

 (Suomen Museo 1902 s. 6) härledning af namnet från finska 

 personnamnet Eura (aeivra), som en gång påträffats i medel- 

 tida handlingar, för mindre sannolik. Detta aeivra är för 

 öfrigt äfven skandinaviskt: jfr fda. *Ewri. 



Af kapellets gärdnamn synes följande innehålla svenska 

 personnamn: 



Duomaria 1. Tuomarla (1515? Domaraby: Svb.); fsv. 

 Domar (se Noreen, Upps. studier s. 222). Jfr det vanliga 

 svenska Domarby. Jfr Domaraby i St. Mårtens. 



Knaapi; se Bjärnå. 



Kula; fsv. Kuli. Jfr Kuloila i Nousis Kuloinen i Reso. 



Eillala (1477 Killele, 1540 Killala); fsv.i Gille, isl. 

 GUM. Jfr Killainen i Nousis. 



Pélttari; sv. haltare. Se Forsman PN s. L16. 



Rakkila; fda. *Rakl-i. isl. fno. Bäkki (jfr fi. rakki hund 

 <C sv. racka, no rakki). 



Tyllilä (1540 Tijllila); no. Tulli(?) 



Prusila; fsv. Brase. Jfr Pemar. 



Liivi; fno. Lif (kv.). Jfr Kuusjoki. 



Yrjäntilä; utgår från ett *Yrjand, biform till fsv. Yrjan, 

 bildad i analogi med t. ex. Erland på samma sätt som i våra 

 dagar af ett fi. Kailanen bildats Kalland („Örj an Kajland", 

 roman af Schröder). 



