51 



förd redan år 1300. * — I hvarje fall förblir dock förhållandet 

 mellan dessa namn tillsvidare något oklart. 



Ett nu försvunnet (?) namn är Skarpakulla (1420?, 1422?, 

 1430: Svb.). Samma namn linnes i Pojo. Identiskt härmed 

 är sannolikt Karppakulla (1477 i Svb.), där bortfallet af udd- 

 ljudande s tyckes tyda på namnets förfinskning. 



Myllykylä hette fordom Molnehg (1462), Mylneby (1467), 

 Mylléby (1471, 1473). 



Om Wisnom se ofvan s. 49. 



Ett gammalt svenskt ortnamn är också Hovirinta (1540 

 Hoffvarinda ; utt. Huarinta). Då ordet ej synes kunna gifva 

 någon antaglig etymologi i finskan, anser jag det möjligen 

 återgifva ett sv. *Hova-rindi, sammansatt af fsv. Hovi och 

 sbst. rindi m. gen. {vinda), som åtminstone i Norge ingår i 

 ortnamn (Rygh NGr Indi. s. 70; betydelse: Jangstrakt Forhoi- 

 ning, Jordryg") 1. no., isl. strind („Strimmel, Stribe", hvilket 

 återfinnes i ortnamn äfven i Sverige (se Nordlander, Norrl. 

 samlingar s. 246). Från 1549 har jag äfven antecknad en 

 äng i St. Karins, som heter Hinnan nittu (Svenska riksarki- 

 vet). Månne detta Rinta är en förkortning af Hovirinta? 

 Eller bar rindi inlånats i finskan äfven som appellativ? 



Till dessa namn kan ännu läggas Haaka, som är det 

 vanliga svenska Haga (1555 Haga: Sv. riksark). 



En makaronisk bildning från nyare tid är Auvaisb( rg 

 (1540 Auffwais). Se härom Auvala i Pemar. 



Ett bevis på gammal svensk befolkning är Kairinen, som 

 i äldre tider skrefs Keris (1338, 1345, 1351, 1430) 1. Keeris 



1 Jag tror dock att han gjort ljudlagen något för gammal. 

 Han har utan tvifvel därvid hufvudsakligen stödt sig på Custu o. 

 d. former af Kustö, hvilka han härleder från Kuusisto. Se dock 

 ofvan s. Yi f. 



