50 



<jfr Korastadha, nu Kårestad i Södermanland). Alltså *Kora- 

 sta(per) > Korista (enligt Kock Sv. lm XV:5 s. 11 f.) > fi. 

 Koristo. Enligt Lagus Finska adelns gods. s. 293 gafs Kor/sto 

 allodialsäteri till evärdligt frälse åt Johan Ottesson, som kal- 

 lade det Korristad. Det är antagligen blott en senare för- 

 svenskning, men otänkbart är det ej, att namnets ursprung 

 ännu 1627 varit klart för godsets innehafvare. 



Ett tredje sferf-namn kunde ännu föreligga uti Laustu 

 (1540 Laustis), hvars första led då vore ett till fht. Laudus, 

 Laudo svarande *Laud- (jfr äfven norska tillnamnet Laud: 

 K. Rygh s. 42); således <C * Lauds-sta. Nu är likväl att märka 

 att samma namnstam tyckes återfinnas uti Lausti(nen) i Le- 

 tala, Lauste i Lunda (1419 Estnalauste, 1 1420, 1425, 1534 

 Laustis). Jag är dock hugad för att antaga att denna likhet 

 blott är tillfällig, ty enligt Ojansuu I s. 152 förutsätter åtmin- 

 stone Lauste en ursprunglig nominativ Lausinen (således: 

 Lausinen gen. pl. Lausisten >> Lausten: jfr äfven Lausmaki 

 i Lunda). — Men det är möjligt att alla dessa namn återgå 

 på ett äldre *Launinen, Launisto. I Svartboken namnes 

 nämligen år 1515 en äng Launastanijtto i Nousis. Laustu 

 vore då den synkoperade fortsättningen härtill (Launasta > 

 *Launsta > Lausto ~ Laustu). Lauste åter skulle då hafva 

 genomgått utvecklingen *Launinen, gen. pl. *Laiuusten > 

 *Lausten. Alla dessa namn kunde då ytterst återföras på 

 ett till fht. Launus svarande fsv. Laun-. De älsta for- 

 merna Estnalauste 1419 o. s. v. låta väl förena sig härmed, 

 ty enligt Ojansuu I s. 153 är synkopen i dessa ord geuom- 



1 Första leden uppfattar jag såsom en plural genitiv af folk- 

 slagsnamnet ester, som på analogisk väg kunnat erhålla ändeisen 

 -na ur ord sädana som flutna, Sivéna-, Swina-, Gutna (se Noreen 

 Aschw. gr. § 416, 5, Gesch. d. nord. spr. § 195, 8). 



