47 



tänka på svenskt ursprung, ehuru etymologin är något dunkel. 

 Kanske fä vi antaga såsom första led antingen fsv. apr" f. 

 (i bet. ,.vattenåder") eller också något gammat personnamn, 

 motsvarande första kompositionsleden i de f ht. namnen på Åd- 

 ra-, Åder-. Jfr äfven Ådra (gård) i Uppland. 



Kustö: Kuusluoto (Kuusisfo). 



Kapell med 1411 invånar, af hvilka 67 svensktalande. 



Af kapellets finska namn torde Kuusluoto vara den van- 

 ligare (Fennia XIV: 4 s. 28), hvarjämte dock äfven Kusto före- 

 kommer (Ojansuu I s. 152). Detta namn har man vanligen 

 — senast Ojansuu anf. arb. — velat härleda från fi. kuusisto 

 granskog och ansett det sv. Kustö för lån. Men då enligt 

 alla äldre former (1295 Custu, 1325, 1331, 1350 Kwsto: 1331, 

 1333 Kustu; 1437 Kuuisto, 143S Kuusto: 1456 Kusto: 1540 

 Kustöö: 1651 Kustå öö) synkopen, om vi hade att utgå från 

 ett finskt Kuusisto, inträdt så tidigt, att man ej gärna kan 

 antaga en finsk synkopering (jfr Ojansuu anf. st.), så anser jag 

 på grund af alla äldre former det vara ganska säkert, att fi. 

 Kuusisto är en folketymologisk oinbildning af namnet, som 

 därjämte gifvit upphof åt det sannolikt ännu yngre Kuusluoto. 

 Vi hafva sålunda att hålla oss till sv. Kustö och fi. Kuusto, 

 af hvilka äfven den förra formen är folketymologiskt ombildad, 

 medan den senare tyckes representera den historiska formen 

 och påträffas såsom gårdnamn äfven i andra trakter af syd- 

 västra Finland (Bjärnå, Tammela, Nummi), där den i några 

 fall naturligtvis kan återgå på ett äldre fi. Kuusisto. 



Då vi söka efter namnets etymologi, hafva vi sålunda 

 utan tvifvel att utgå från formen Kusto, Hvad detta skall 

 betyda, är ej så lätt att med bestämdhet säga. Jag vill i 

 alla fall våga mig på ett tolkningsförslag. Jag har förut (Sv. 

 bef. ålder s. 13 f.) uppvisat, att det i sydvästra Finland finnas 



