39 



användts i betydelsen „utländing, i stad sig uppehållande 

 främling"; „fremmed, i saer fremmed handelsreisende". Gest 

 är uppvisadt äfven såsom släktnamn (Kauppi Gest 1478; 

 Hausen I). Häraf sedan namnen Kesti i Lillkyro, Kjulå, 

 Kestilä i Raumo, Pyhämaa, Kjulo. 



Af ett sr. Garp skulle vi visserligen vänta oss ett *Karp- 

 pala (jfr tillnamnet Knippa från Pemar 1477?: Svb.), men 

 det må anmärkas, att talrika exx. på undantag från regeln att 

 kort svensk klusil i finskan blir lång kunna uppvisas, beroende 

 på analogiska utjämningar. Jag vill blott anföra att sv. sköld 

 i finskan finnes under formerna költti, Tcölti och Tcölli. 



Fi. Karpala kan äfven ntga från något sv. namn på 

 Skarp- eller Skarf-. 



Kiusala (utt. Kiusla: 1730 Kiusla); jfr sv. kjusa (aflång 

 trång dal, isl. Tcjöss m. smal Vik; liden Dal; liden Skov eller 

 Buskads: Rygh NG Indi. s. 60). Men då vi veta att — så- 

 som Forsman har uppvisat — gamla finska ortnamn på -la 

 äro sammansatta med personnamn, så förefaller den nu gifva 

 tolkningen mindre sannolik, då namnet att döma af synkopen 

 tyckes vara gammalt. — Jfr äfven det fsv. tillnamnet kiusa- 

 iärn (Södervall). 



Kruusila (utt. Krusla; 1540 Krusila); fsv. Kruse. Se 

 Kiikala. 



Kruuvais (14G4 Gnvas, 1477 Gruffues: Svb.; 1540 

 Krums; jfr också 1407 HeyTci Gruwa: Sv. dipl. I); namnets 

 svenska ursprung kan ej betviflas, ehuru jag ej är i tillfälle 

 att gifva en fullt tillfredsställande förklaring af namnet. Det 

 norske Grue härledes af Rygh NG Indi. s. 52, II s. 357 frän 

 subst. grof f. (gen. grafar) Graf. Det sv. grufva åter, som 

 nog träffas i ortnamn (se Falkman Ortn. s. 43), torde man ej 

 kunna tänka på, om ej i trakten verkligen funnits någon 

 „grufva", hvilket är föga sannolikt. På fsv. personnamnet 



