23 



Se Forsman PX s. 86. Om vi ha lån, har det således säkert 

 inkommit såsom personnamn. 



Kalkhila; fsv. i Kall- 1. fda. Skall: Jfr Kalkkinen i 

 Asikkala; Kalkkila i Keso. 



Kannigola (1352 Kaenikylae, Kenekalum: Svit.: 1540 

 Kaningala). Jag sammanställer namnet med fsv. kanunker, 

 kanulcer, kaniker. Sannolikast är väl att bortfallet af nasalen 

 framför homorgan klnsil här inträffat på svensk språkbotten 

 (jfr Noreen Aschw. gr. § 318), men då vi verkligen år 1540 

 hafva nasalen bevarad, är det ej otänkbart, att vi i detta namn 

 finna ett nytt exempel på en sydvästfinsk ljudlag, hvaraf äfven 

 några andra spär kunnat uppvisas (se Saxen, Virittäjä 1904 

 s. 37). Jfr. för öfrigt Kanunhi (i Kuusjoki och nära Parola) 

 samt appellativet kanungi (hos Martti; se Virittäjä II s. 18). 



Knaappi; fsv. Knapi, fda. Knap, no. Knäpper, Knappi. 

 Jfr Knaappila i Storkyro och släktnamnet Knaappinen. 



Kierlä (utt. Kerld); fsv. Gere 1. fsv. Keer, nyl. Keeri, 

 Keri. Se angående detta namn Lundgren Upps. stud. s. 17, 

 Saxen Nord. stud. s. 40 och jfr nedan Kairis i St. Karins. 



Kraapa se Kraappa i St. Mårtens. 



Kuttila; fsv. Gidte, no. Guddi. 



Härkinen; fsv. Haerger. Jfr å andra sidan de finska 

 Härkölä, Härliönen m. fl., hvilka synas vara bildade på ett 

 fi. HärJcä (fl. härlcä = oxe). 



Kuru; det finska huru betyder „lång smal vik" och är 

 lånadt från det liktydiga sv. skura (Rietz). Lånet är säkerli- 

 gen ganska gammalt och ordet finnes användt såsom ortnamn 

 långt inne i Finland, t. ex. Kuru „det fågelrika kapellet" (vid 

 Näsijärvi) och Kuru by i Kangasala. Också sv. skuru före- 

 kommer såsom ortnamn: Skuru i Pojo. 



Latala; fda. Lathi. 



LakJcila: fda. Laklci. 



