22 



lunda än som lån. För fullständighets skull kunna vi här 

 dock påminna om Förde-stenens aliiko (= fsachs. Alnco, ags. 

 Aluea), hvilket Bugge anf. arb. s. 312 f. anser för en 

 smekform (jfr Vcdka, Ranka), samt fsv. BrunTce, *Gudhke, 

 isl. SveinJce och några andra, hvilka äfvenså äro deminutiva 

 kortformer (jfr härom Hellquist Sv. orten på -inge ss. 1 3, 226). 

 Men i ingen händelse synas dock alla våra finska namn på -iJcha, 

 -ikko kunna utgå från nordiska språk, där ju dock kortformer 

 på -Te ej äro alltför talrika (se äfven Stark, Kosenamen uti 

 Sitzungsberichte d. akad. d. wissenschaften 52 s. 303 f., 313 f.). 



HaliTcJco har sedan från finnarna mycket tidigt öfvergätt 

 till svenskarna i vårt land; de älsta formerna af namnet förete 

 nämligen synkope {\o30 HalJcu; 1336, 1352, 139«, 1 400 Hallo : 

 140f> Haleo o. s. v.). För detta namn kunde vi sålunda verk- 

 ligen tänka på nordisk upprinnelse: det synkoperade i har 

 efter kort starktoning stafvelse ej verkat omljud (det skulle 

 således hafva behandlats i likhet med ett urn. *taUdö). Men 

 då namnet i de nordiska språken skulle komma att stå isole- 

 radt, och då vi längre fram med tämlig säkerhet torde kunna 

 uppvisa, att namn af denna typ frän något icke-nordiskt 

 germanskt språk inkommit i finskan, så måste vi väl antaga 

 den ofvan antydda gången af lånet. 



Bland socknens gårdnamn märkas följande: 



Breidilä (utt. Preilä : 1601 Breijlä); fsv. Bred, isl. B ni rr: 

 fda. BretJii, Breth. 



Buotila (utt. Puotla); fsv. Bothi (jfr. Bodom i Esbo) 1. 

 Bote. Jfr. Puotida i Storkyro, Masku, Puoteli i Lillkyro. 

 Puotila i Vemo. 



Immala; fda. Imma, Immi; fht, Immo. Jfr. Im/mi i 

 Kangasala, Imbola i Kuusjoki, Immala i iMasku. Immois i 

 Pemar, Nådendal, Immola i Raumo, Lojo, Karislojo, hvarjämte 

 bör observeras, att Tmmonen är ett gammalt finskt släktnamn. 



