15 



bör sedan re/et hafva synkoperats (Ojansuu Is. H5 f.), men 

 detta skulle hafva förorsakat uttalssvårigheter, hvarför ordet ej 

 kunnat följa med den ljudlagsenliga utvecklingen längre än att 

 rt/et ersattes af ett reduceradt vokalljud (tecknadt c). En annan, 

 afgjordt oriktig, förklaring hos Ojansuu I s. _?3f>. 1 Paralleler 

 till Båtsholm >» Paattelma ha vi möjligen uti Andelma och 

 Eaadelma i Pikis. - Första leden i Båtsholm är fsv, bät 

 (jfr. Båtö: Paatio i Vederlax), hvilket kanske kunnat använ- 

 das såsom personnamn (urspr. tillnamn: jfr. Loll-Falsters Baad). 

 Jag tror mig nämligen finna samma namn uti kapellnamnet 

 Paattinen, som tyckes vara en patronymisk bildning af ett fi. 

 Paatti « sv. *Bät): Senare leden holmi (gen. holma) har 

 väl snarast haft dem af Rygh NG. Indi. s. 56 anförda bety- 

 delsen „en Plet, som adskiller sig fra den omliggende grund, 

 som en Jordplet paa en Klippe, en Graesplet i en Äger, et 

 stykke uslaet Eng", fsv. „instängd, afskild plats". Jfr. PukTc- 

 holm i Kauvatsa. 



Byanamnet Pöylä måste väl återföras pä sv. Jiöle, ehuru 

 detta ord vanligen i finskan blir Pyöli eller PiUii. Äfven i 

 Pyhämaa förekommer ett Pöylä, hvartill Ojansuu s. 128 för- 

 utsätter ett äldre Pöiililä. 



På nordiskt ursprung tyder också Kaxunge( 1540 Kaxun- 

 ga), ehuru jag ej tillfredsställande kan förklara det. Rygh NO. 



1 Den därstädes antagna öf vergången i > e i andra stafvelsen 

 förefaller ganska problematisk. Om man frånser från de troligen 

 ej hit hörande Andelma, Pattehna och Raadelma samt ihågkommer 

 att af de öfriga exemplen kiinttcl, vispel och kattel äro svenska lån- 

 ord, där e kan förklaras ur grundspråket (jfr. för öfrigt rinkeli ~ 

 rinkilä, sinkeli ~ sinlilä, Tupeli ~ Tiipilä m. fl. svenska 

 lånord), så återstå ej många exx., som tala för den antagna ljudla- 

 gen. Apelia är troligen litt. lånord och kan äfven hafva inlånats 

 med e. 



