8 



ger ett fi. Kroula f< Krouvila); så t. ex. i Nousis, Masku, 

 Sammatti. 



Af svensk upprinnelse äro äfven följande gårdnamn: 



Frälsi; sv. frälse. 



Tranala; sv. trana troligen användt såsom personnamn. 

 Jfr. Trana i Norge (se Rygh NG. XV s. 225). 



Protta; fsv. Broti 1. Brodde, no. Broddr. Äfven ap- 

 pellativet broti („et opbrudt Stykke Land") är enligt Rygh 

 NG. Indi. s. 45 vanligt i ortnamn. 



Kreida (Greula) och Kreu (Greu) äro vanliga namn i 

 sydvästra Finland. Kreida har jag antecknadt från Bjärnå, 

 Ulfsby, Eurajoki, Kumå, Uskela, Masku, Lundo, Vemo och 

 Letala; Kreu från Bjärnå och Muurla. Till grund för nam- 

 net ligger personnamnet Oregge « Gregorius; se Freuden- 

 thal, Nyl. namn s. 22). Ljudutvecklingen har enligt Ojansuu 

 II s. 175 varit hreu, Tcreula, << hrevu, Tcrevula, < *h'eyu, 

 *Jcreyula. Samma namn är Krekula i Harjavalta, Kullaa, Kre- 

 Jcola i Hvittis, Kräkilä i Lillkyro. 



Svårare att förklara äro Feilä och SA-oila, ehuru deras 

 icke linska ursprung genast springer i ögat. 



Hvad Feilä vidkommer, kunde man tänka på ett af Falk- 

 man (Ortn. i Skåne s. 122) omnämndt, men ej hos Lundgren 

 upptaget personnamn Fegel; altså Feilä <C*Feglä <C :,: Fegilä. 



Vid Shoila han jag ej förutsätta något annat namn än 

 fsv. Skugr. 1. Skögi (eller möjligen appellativet skog), ehuru 

 äfven denna tolkning mötes af svårighet. Ur ett fi. *SJcogila 

 skulle vi nämligen (genom *Skogla) närmast vänta oss ett 

 *Skotda. Men man kunde dock kanske tänka sig en utveck- 

 ling ogl > oil såsom parallel till den från några västfinska 

 dialekter kända öfvergången a<fr^>air (motsvarande andra 

 dialekters adr >> aur; se Ojansuu II s. 61 f.) och ugl > uti 

 uti FuUa (< Fagla) i Pemar. — Å andra sidan vore det 



