af vårt land, där man apriori eller på grand af äldre forska- 

 res utsago kunnat vänta sig verkliga äldre svenska ortnamn 

 och sålunda äfven en äldre svensk bosättning. Detta om ra» I c 

 är ganska vidsträckt och vi måste därför antaga, att den 

 svenska befolkningen i Finland fordom utbredt sig öfver ett 

 vida större område än för närvarande. 



Detta antagande bör ej förefalla osannolikt. Tvärtom 

 förefaller det, i synnerhet för den, som någon tid varit i till- 

 fälle att studera språkförhållandena i svensk-finska gränstrak- 

 ter, ytterst acceptabelt, och många bevis kunde ur kyrkoböcker, 

 mantalslängder o. a. urkunder framletas härpå. 



Utvecklingen har dock ingalunda alltid vant denna. Exem- 

 pel kunna nog uppvisas på en småningom skeende försvensk- 

 ning af finska trakter, och allmänt bekant är, att i nästan alla 

 våra svenska socknar finska ortnamn finnas i ganska stort 

 antal. 



Vi må dock akta oss för att häraf göra den generella 

 slutsatsen, att de finska ortnamnen i svenska trakter alltid 

 skulle bevisa att dessa trakters första bebyggare varit finnar, 

 eller att tvärtom på grund af de svenska ortnamnen på finskt 

 område draga samma slutsats. Detta är en mycket invecklad 

 fråga, hvartill vi längre fram skola återvända. 



Ämnet har ej förut gjorts till föremål för en samman- 

 hängande undersökning, men det faktum att svenskar fordom 

 bebott mänga nu finska trakter har ofta i litteraturen blifvit 

 påpekadt. 



Bland äldre författare, som egnat hithörande fakta någon 

 uppmärksamhet, må nämnas: Mathesius (De Ostrobothnia, 1734, 

 öfversatt till svenska i Suomi 1843), Lindström (Kumo socken 

 i historiskt hänseende; i Suomi 1860), Yrjö-Koskinen (Pohjan- 

 maan asuttamisesta; Suomi 1857». J. B. Aspelin (Kokoelmia 

 muinaistutkinnon alalta; Suomi II: 9), Ignatius (Bidrag till 



