150 



Dessa namn kunna dock beteckna orter, som möjligen 

 haft en äldre svensk befolkning. 



Sääminki: sv. Säminge (socken i Savolaks) är synbar- 

 ligen i likhet med det äfven i finska trakter vanliga Hemminki 

 (sv. Hemming) inlånadt såsom personnamn. Liljegren anför 

 personnamnet Säming (se Norrman, Sv. lm. VI:7 s. 33). 

 Jfr äfven isl. Saemingr. Den svenska formen Säminge är 

 sannolikt en i yngre tid (dock redan i fsv.; se Hellquist, 

 Ortn. på -inge s. 150 f.; Saxen, Sv. lm. XI: 3 s. 68, Fennia 

 XIV: 4 s. 45) gjord analogisk nybildning. — Isl. Saemingr 

 härledes af Miillenhoff, Deutsche altertumskunde V: 56 från 

 lapska Sdbme „lapp" (jfr också Much ZfdA 46 s. 320). 

 Vore denna härledning riktig, kunde man kanske antaga, att 

 *saeminger fordom användts såsom appellativt substantiv i 

 betydelsen „lapp" (jfr t. ex. Flaming ~ Flemming, troligen 

 = flamländare), och då kunde kanske fi. Sääminki, fsv. Sae- 

 minge ursprungligen hafva användts i betydelsen „lapparnas 

 bygd". Jfr de många namnen på Lapp — uti Finland. — 

 Jag finner dock härledningen från la. Sabme mycket osanno- 

 likare än den af Hellquist anf. st. antagna från den namnstam, 

 som ingår i fda. Sam, fht Samo m. fl. 



Om Kuningas, Kuninkainen se ofvan s. 87 not. 



Beträffande fi. Liminka: sv. Limingo (Lyminghe 1490, 

 Liminge 1554) har Hellquist anf. arb. s. 92 f. uttalat den 

 förmodan, att det möjligen vare nordiskt och utginge från ett 

 släktnamn *Lyminger (af personnamnet *Lum, *Lumi), hvar- 

 till han konstruerar ett ags. Ly mingas. Såvida man kan an- 

 sätta ett fsv. *Liminger (jfr eng. ortn. Limington) — ty fi. 

 Liminka kan ej förklaras ur ett fsv. *Lyminger — förefaller 

 det mig ganska sannolikt, att vi här hafva ett gammalt svenskt 

 ortnamn. Fi. Liminka skulle då närmast återgå på en fsv. 





