isa 



i ortnamn under vikingatiden, men förekom såsom namnbild- 

 ningselement ännu under kristen tid. I Finland ha namn på 

 •land sannolikt bildats under ganska sen tid. Se nedan under 

 Satakuhta och Österbotten. 



Hög ålder har också säkerligen Hovirinia i St. Karins, 

 ehuru vi om namnen på -rind — jag känner sådana blott 

 från Norge — ej hafva några uppgifter beträffande åldern. 



Af öfriga namngrupper må här nämnas de på by och 

 böle, de talrikaste af alla. Af dem kunna namnen på -by 

 härstamma från olika tider, medan fröte-namnen troligen till- 

 höra tiden 1000-1200 e. Kr. (se Norrby, Sv. lm. XIX: 4 s. 11). 



Alla de nu uppräknade namnen äro s. k. kulturnamn, 

 gifvande uttryck för den mänskliga odlingens inflytande. Utom 

 dem gifves det dock bland de ofvan granskade namnen äfven 

 naturnamn, hvilka syfta blott på ett naturförhållande och 

 angifva ställets beskaffenhet, Dessa äro visserligen till antalet 

 blott en liten del af kulturnamnen, men detta beror därpå att 

 vi till föremål för vår undersökning hufvudsakligen tagit 

 gårdnamnen, hvilka redan å priori sedt i de flesta fall måste 

 anses vara kulturnamn. 



Af de naturnamn vi funnit bland de i vår granskning 

 genomgångna gårdnamnen, må här påminnas om följande. 



Namn på vattendrag ha vi funnit i Aaljoki (Bjärnå), 

 AurojoJci, Eura, Kilpijoki (Lunda), Skörbäck (Pemar), Naa- 

 ranoja (Pöytis), Nederé (= Alasjoki; Mietois), Virmaa, Laa- 

 joki (Virmo), Djupvik? (Vemo), Bergvik (Vemo), Strömma 

 (Gustafs), Grönvik (Gustafs). 



Namn på öar, holmar och näs äro: Dyrffuenes (Vemo), 

 Langhstiaerto (Vemo), Verkaholm (Vemo; detta kan dock redan 

 betraktas såsom kulturnamn), Björkö (Lokalaks), Löpö, Blek- 

 näs, Elmnäs, Lypörtö (alla i Gustafs), Sundholm (Nykyrko), 

 Pirkholm (Nystad), Lökö (Pyhämaa) m. fl. 



